ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2017 р. Справа № 907/485/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Данко Л.С.

Орищин Г.В.

розглянув апеляційні скарги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 б/н б/д ( вх.. № 01-05/3/17 від 03.01.2017 р. ) та Приватного акціонерного товариства Комерційний банк „Приватбанк" б/н від 23.12.2016р.

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 16.12.2016 р.

у справі № 907/485/15

за позовом: Приватного акціонерного товариства Комерційний банк „Приватбанк", м. Дніпропетровськ

до відповідача Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, м. Ужгород

про стягнення 115 695,10грн., в тому числі 63 891,06грн. заборгованості за кредитом, 35 393,43грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом та 16 410,61грн. пені,

за участю представників:

від позивача: Деркач О.Р.- представник;

від відповідача: ОСОБА_5- представник;

Сторонам роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст. ст. 20, 22 ГПК України.

Клопотань про здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку ст. 811 ГПК України, учасниками судового процесу не заявлено.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 16.12.2016 р. у справі № 907/485/15 (колегією суддів у складі: головуючий суддя Пригара Л.І., судді Журавчик Л.С, Ремецькі О.Ф, ) позов задоволено повністю; стягнуто з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, на користь ПАТ Комерційний банк „Приватбанк" 115 695,10грн., в тому числі 63 891,06грн. заборгованості за кредитом, 35 393,43грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом та 16 410,61грн. пені; розстрочено виконання рішення на 12 місяців згідно з наступним графіком.

ФОП ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу б/н б/д ( вх. ЛАГС № 01-05/3/17 від 03.01.2017), в якій просить скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 16.12.2016 та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити, посилаючись на те, що при прийнятті рішення судом порушено норми матеріального права, висновки суду не відповідають нормам чинного законодавства. Зокрема, скаржник вважає, що жодний документ, наданий позивачем, не підтверджує підставність виникнення в банку вимог до позичальника в силу кредитування банківського рахунку відповідача, оскільки жодний документ не підписаний відповідачем. Документ «Генерация сертификата» від 24.05.2007 також не може вважатись належним доказом цифрового підпису до заяви від 27.04.2011, оскільки подана за 4 роки до заяви про відкриття рахунку.

Скаржник вважає, що позивач не довів ні факту видачі кредиту, ні його розмір, ні погодження відповідача на умови отримання кредиту та його істотні умови (розмір, відсоткова ставка, пеня тощо).

Також, скаржник вважає порушенням норм процесуального права те, що судом відхилено висновок спеціаліста з підстав, що спеціаліст не був попереджений про відповідальність відповідно до ст.ст.384,385 КК України.

ПрАТ Комерційний банк „Приватбанк" також подано апеляційну скаргу б/н від 23.12.2016, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 16.12.2016 р. в частині розстрочення виконання рішення на 12 місяців, оскільки в цій частині рішення судом прийняте без повного, всебічного та об»єктивного дослідження всіх обставин справи без належної оцінки доказів у справі та з порушенням норм процесуального права.

Скаржник вважає, що ФОП ОСОБА_3 не надала суду доказів на підтвердження складного збігу обставин чи наявності такого майнового стану, який би надав підстави для розстрочки виконання рішення суду. Доводи стосовно припинення підприємницької діяльності та відсутності отримання нею доходів від зайняття підприємницькою діяльністю, а також погіршення її стану не є підтвердженням обставин, що утруднюють виконання рішення суду в розумінні ст.121 ГПК України.

ПрАТ Комерційний банк „Приватбанк" подано відзив на апеляційну скаргу б/н від 26.01.2017 р., в якому просить (згідно уточнення відзиву) відмовити у задоволенні апеляційної скарги ФОП ОСОБА_3, рішення Господарського суду Закарпатської області від 16.12.2016 залишити в силі в частині стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що судом правильно встановлено фактичні обставини справи та застосовано норми матеріального права Зокрема, зазначено, що судом обгрунтовано зроблено висновок, що сторони фактично уклали договір банківського обслуговування від 27.01.2011, в тому числі в частині надання послуги «Гарантований платіж», що за своєю правовою природою є змішаним договором банківського рахунку та кредитного договору.

ФОП ОСОБА_3 подано заперечення на апеляційну скаргу б/н від 30.01.2017, в якому просить рішення Господарського суду Закарпатської області від 16.12.2016 залишити без змін, апеляційну скаргу ПрАТ Комерційний банк „Приватбанк" без задоволення, з посиланням на те, що у зв»язку із наявністю інфляційних процесу в економіці держави відповідач повинен був припинити зайняття підприємницькою діяльністю. Розстрочка не звільняє від виконання рішення суду, а лише надає можливість виконання його частками, встановленими господарським судом.

Розглянувши матеріали справи, апеляційних скарг, заслухавши пояснення та заперечення представників сторін в судових засіданнях, суд апеляційної інстанції встановив наступне:

27 квітня 2011 року Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 (відповідачем) було підписано заяву про відкриття поточного рахунку. Згідно заяви відповідач приєднався до „Умов і правил надання банківських послуг" та тарифів банку (позивача), що розміщені в мережі Інтернет на сайті www.privatbank.ua, які разом із заявою про відкриття поточного рахунку складають договір банківського обслуговування б/н від 27.04.2011 (том І а.с.32).

Також, за змістом цієї заяви було визначено, що банк за наявності вільних грошових ресурсів здійснює обслуговування кредитного ліміту клієнта за рахунок кредитних коштів у межах ліміту; про розмір ліміту банк повідомляє клієнта на свій вибір або у письмовій формі або через встановлені засоби електронного зв'язку банку та клієнта; Порядок встановлення, зміни ліміту, погашення заборгованості та розмір відсоткової ставки за користування кредитним лімітом регламентуються Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, що розміщені у мережі Інтернет на сайті www.privatbank.ua і разом з цією заявою складають договір банківського обслуговування.

Пунктом 3.2.1.1.16 Умов встановлено, що при укладанні договорів і угод, чи вчиненні інших дій, що свідчать про приєднання клієнта до „Умов та правил надання банківських послуг" (або у формі „Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт - банк/Інтернет клієнт - банк або у формі обміну паперовою або електронною інформацією, або в будь - якій іншій формі), банк і клієнт допускають використання підписів клієнта у вигляді електронно - цифрового підпису та/або підтвердження через пароль, спрямований банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі клієнта з правом „першого" підпису. Підписання договорів і угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі.

Згідно п. 3.2.1.1.1 Умов кредитний ліміт на поточний рахунок надається на поповнення оборотних коштів та здійснення поточних платежів клієнта, в межах кредитного ліміту. Про розмір ліміту банк повідомляє клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку банку та клієнта. Кредит надається в обмін на зобов'язання клієнта щодо його повернення, сплаті процентів та винагороди (п. 3.2.1.1.3 Умов).

Відповідно до п. 3.2.1.1.8 Умов проведення платежів клієнта у порядку обслуговування кредитного ліміту, проводиться банком протягом одного року з моменту підписання угоди про приєднання Клієнта до „Умов та правил надання банківських послуг" (або у формі „Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт - банк/Інтернет клієнт - банк, або у формі обміну паперовою або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі - „Угода").

Пунктом 3.2.1.1.6. Умов сторони погодили, що ліміт може бути змінений банком в односторонньому порядку, передбаченому Умовами і правила надання банківських послуг, у разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання інших факторів, передбачених внутрішніми нормативними документами банку. Підписавши угоду, клієнт висловлює свою згоду на те, що зміна ліміту проводиться банком в односторонньому порядку шляхом повідомлення клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку банку і клієнта (системи клієнт - банк, Інтернет клієнт-банк, sms - повідомлення або інших).

Відповідно до п. 3.1.1.73. Умов, банк надає послугу Гарантованих платежів для виконання грошових зобов'язань за господарськими договорами, що укладаються між клієнтом та його контрагентами, а також між клієнтом і банком (далі - послуга). Послуга надається у вигляді виконання банком заявок на договірне списання коштів (далі - "гарантований платіж" або "заявка"), згідно якої клієнт-платник доручає банку зарахувати кошти на рахунок отримувача, в сумі і в дату, зазначені при створенні заявки. Послуга надається банком як за рахунок власних коштів платника, так і за рахунок кредитних коштів. Споживачами цієї послуги є платник і одержувач платежів за господарськими договорами.

Згідно із п. 3.1.1.74. Умов, у разі необхідності отримання отримувачем послуги, платник за допомогою системи дистанційного обслуговування інтернет - клієнт - банк "Приват24" (далі - "Приват24") подає в банк заявку на договірне списання коштів за встановленою формою, обов'язковими реквізитами якої є: номер і дата заявки (присвоюється автоматично), рахунок платника, рахунок одержувача, сума платежу, призначення платежу (із зазначенням відомостей по господарському договорі, на виконання оплати по якому подається заявка), дата зарахування коштів одержувачу (дата виконання заявки), вказівки за рахунок яких коштів (власних коштів клієнта/кредитних/змішано) необхідно зарезервувати гроші для виконання гарантованого платежу.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції встановлено, що відповідачем було подано заявки на гарантований платіж на здійснення за рахунок кредитних коштів платежів, а саме: - заявка №426 від 03.02.2014 на суму 35 000 грн. (том.1 а.с.45); - заявка № 440 від 20.02.2014 на суму 14 000 грн. (том І а.с.45 на звороті); - заявка № 439 від 17.02.2014 на суму 17 000 грн. (том І а.с.46).

Відповідно до п. 3.1.1.75 Умов, після отримання банком за допомогою системи дистанційного обслуговування заявки, банк розглядає його на предмет надання або відмови у наданні послуги, у разі відсутності у платника власних коштів та/або некредитоспроможності платника.

Розділом 3.2.2. зазначених Умов регламентований порядок надання та погашення кредиту за послугою "Гарантовані платежі".

Відповідно до п. 3.2.2.1. Умов, банк за наявності вільних грошових коштів зобов'язується надати клієнту кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії, з лімітом та на цілі, зазначені, в заявці на договірне списання коштів (надалі - гарантованій платіж або заявка), в обмін на зобов'язання клієнта по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагороди в обумовлені цим договором строки. Відновлювана кредитна лінія (далі - "кредит") надається банком для виконання клієнтом платежів за заявками на договірне списання коштів з датою виконання в майбутньому за господарськими договорами, яка не перевищує терміну повернення кредиту, та може бути змінена або скасована позичальником за згодою одержувача (шляхом підтвердження через дистанційний канал банківського обслуговування інтернет-клієнт-банк "Приват24"), шляхом перерахування банком кредитних коштів на рахунок 3648, з подальшім перерахуванням в дату виконання на поточний рахунок одержувачів, що вказані в заявці. Після видачі кредиту, подані позичальником банку заявки можуть бути відкликані позичальником виключно при отриманні згоди на її відкликання від одержувача (шляхом підтвердження через дистанційний канал банківського обслуговування інтернет-клієнт-банк "Приват24"). Будь-які суперечки між платником (позичальником) та одержувачем грошових коштів, в тому числі ті, які виникли після видачі кредиту, вирішуються платником (позичальником) з отримувачем самостійно без пред'явлення платником (позичальником) до банку вимоги про відкликання заявки про платіж.

Згідно п. 3.2.2.2. Умов, термін повернення кредиту зазначений в заявці. Згідно зі ст. ст. 212, 651 Цивільного кодексу України у разі порушення клієнтом будь-якого із зобов'язань, передбачених цим договором, банк на свій розсуд, починаючи з 91-го дня порушення будь-якого із зобов'язань, має право змінити умови цих Умов, встановивши інший термін повернення кредиту. При цьому банк направляє клієнту письмове повідомлення із зазначенням дати терміну повернення кредиту. У разі не погашення клієнтом заборгованості за цими умовами у строк, зазначений у повідомленні, вся заборгованість, починаючи з наступного дня дати, зазначеної у повідомленні, вважається простроченою. У разі погашення заборгованості в період до закінчення 30 днів (включно) з моменту порушення будь-якого із зобов'язань, кінцевим терміном повернення кредиту є дата, зазначена в заявці.

Як вбачається із матеріалів справи, під датою виконання заявки сторони погодили дату зарахування кредитних коштів на поточний рахунок одержувача, зазначеного у заявці клієнта. Клієнт погашає заборгованість по кредиту в розмірі, зазначеному в заявці клієнта, в строк до 30 днів з дати виконання заявки. За користування кредитом у період з дати ініціювання клієнтом заявки до дати виконання заявки клієнт сплачує винагороду за надання фінансового інструменту в розмірі 4% річних (але не менш ніж 5 гривень) від розміру кредиту, зазначеного у черговій заявці клієнта. Винагорода за надання фінансового інструменту сплачується клієнтом в дату надання в банк чергової заявки. У період з дати виконання заявки за рахунок кредитних коштів до 30.06.2014 клієнт за користування кредитом сплачує банку відсотки в розмірі 28% річних, а починаючи з 01.07.2014 клієнт за користування кредитом сплачує банку відсотки в розмірі 36% річних від суми заборгованості. У випадку зміни вартості кредитних ресурсів на ринку грошових ресурсів, зміни облікової ставки НБУ, зміни курсу гривні до іноземної валюти 1 групи класифікатору іноземних валют понад на 5 та більше процентів сторони на дату укладення цього договору, узгодили про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом. При цьому, таке збільшення розміру процентів за користування кредитом не повинно перевищувати подвійного розміру процентної ставки, зазначеної в цьому пункті. Інформацію про розмір узгодженої зміненої процентної ставки за користування кредитом, банк розміщує для клієнта одним з таких способів: в письмовій формі, через встановлені засоби електронного зв'язку банку та клієнта - системи клієнт-банк, інтернет-клієнт-банк, "Приват 24", sms-повідомлення на останні відомі банку номери телефонів, наданих банку при ідентифікації та актуалізації відомостей про клієнта, або іншими засобами. Узгоджений сторонами змінений розмір процентів за користування кредитом є чинним з моменту розміщення його способом, зазначеним в цьому пункті, якщо інша дата не визначена в інформації про зміну розміру процентів. У разі не погашення заборгованості клієнтом за кредитом у строк до 30 днів включно, на 31-й день - заборгованість по кредиту стає простроченою. При цьому за користування кредитом клієнт платить відсотки в розмірі 56% річних від суми заборгованості.

Вказаний в цьому пункті строк може бути змінений згідно умов цього Договору.

У разі, якщо в дату виконання заявки або після неї, у клієнта на поточному рахунку недостатньо власних коштів - Клієнт доручає Банку в односторонньому порядку проводити списання коштів на погашення заборгованості як за рахунок власних коштів Клієнта, що надходять на всі поточні рахунки, відкриті в Банку, так і за рахунок невикористаних коштів по "кредитному ліміту на розрахунковому рахунку", подальші взаємини за яким регулюються розділом 3.2.1. "Умов та Правил". Інші істотні умови кредитування наведено в заявці.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Нормою ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ст. 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (ст. 633 Цивільного кодексу України).

Статтею 634 Цивільного кодексу України передбачено, що договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, є договором приєднання, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У відповідності до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Нормами ст. 184 Господарського кодексу України встановлено, що при укладенні господарського договору на основі вільного волевиявлення сторін проект договору може бути розроблений за ініціативою будь-якої із сторін у строки, погоджені самими сторонами. Укладення договору на основі вільного волевиявлення сторін може відбуватися у спрощений спосіб або у формі єдиного документа, з додержанням загального порядку укладення договорів, встановленого статтею 181 цього Кодексу.

Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода (ст. 180 Господарського кодексу України).

Згідно із ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до ст. 181 Господарського кодексу України визначено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

У відповідності до ст. 3 Закону України "Про електронний цифровий підпис" електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки). Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму.

У відповідності із ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Приписами ч. 2 ст. 628 Цивільного кодексу України визначено, що сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлене договором або не випливає із суті змішаного договору.

З огляду на викладене, судова колегія вважає правомірним висновок суду першої інстанції, що між сторонами у справі фактично було укладено договір банківського обслуговування від 27.04.2011, у тому числі і в частині надання послуги "Гарантований платіж", що за свою правовою природою є змішаним договором банківського рахунку та кредитного договору.

Згідно з "Умовами і Правилами надання банківських послуг" Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк", керуючись законодавством України, публічно пропонує широкому та необмеженому колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови і Правила надання банківських послуг.

Документи, розміщені на сайті банку, - це публічна оферта, що містить умови та правила надання послуг банком і його партнерами, до якої приєднується клієнт, підписуючи заяву у відділенні банку. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг Банку.

Отже, правомірним є висновок суду першої інстанції, що підписавши заяву від 27.04.2011, відповідач погодився з Умовами і Правилами надання банківських послуг та Тарифів Банку (далі - Умови), розміщеними на сайті банку www.privatbank.ua, які разом з цією заявою складають договір, та взяв на себе зобов'язання його виконувати.

Статтею 1066 Цивільного кодексу України визначено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами (ст. 1067 Цивільного кодексу України).

Разом з цим, у відповідності до ч. ч. 1 та 2 ст. 1069 Цивільного кодексу України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов'язки сторін, пов'язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Приписами ст. 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Умовами спірного договору було передбачено змінювану проценту ставку.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач свої договірні зобов'язання щодо виконання отриманих від відповідача заявок на здійснення платежів виконав в повному обсязі, що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями меморіальних ордерів та випискою з банківського рахунку (том І а.с.50-51). Проте, всупереч існуючим зобов'язанням за договором банківського обслуговування, відповідач не виконав належним чином умови договору банківського обслуговування та не повернув 63 891 грн. 06 коп. кредитних коштів. Зазначене підтверджується випискою з банківського рахунку.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе згідно договору банківського обслуговування б/н від 27.04.2011 року зобов'язань, виникла заборгованість, яка станом на 27.03.2015 склала: 63 891 грн. 06 коп. заборгованості за кредитом, 35 393 грн. 43 коп. заборгованості по відсоткам за користування кредитом.

19.02.2015 року позивачем на адресу відповідача надіслано претензію № 40203МКМOS1A2 (том І а.с.53-55) із вимогою про погашення заборгованості за користування кредитними коштами за договором від 27.04.2011, однак вказана претензія залишена відповідачем без розгляду та без задоволення.

Отже, заборгованість відповідача станом на день розгляду справи становить: 63 891 грн. 06 коп. заборгованості за кредитом, 35 393 грн. 43 коп. заборгованості по відсоткам за користування кредитом.

Щодо заявлених позивачем позовних вимог в частині стягнення пені, судова колегія зазначає наступне.

У відповідності до ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Приписи даної статті також кореспондуються з положеннямист. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

Відповідно до ст. 1050 Цивільного кодексу України, як спеціальної норми закону, яка встановлює наслідки при порушенні умов кредитних зобов'язань, передбачено, що боржник, який не повернув своєчасно кредитні кошти, зобов'язаний сплатити кредитору неустойку.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

В свою чергу п.3.2.2.10.1 Умов встановлено, що у разі порушення клієнтом будь - якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених п.п. 3.2.2.6.2., 3.2.2.9.1-3.2.2.9.3. цього договору, термінів повернення кредиту, передбачених п.п. 3.2.2.2., 3.2.2.6.3., 3.2.2.6.16., 3.2.2.7.2. цього договору, винагороди, передбаченої п.п. 3.2.2.6.5., 3.2.2.9.4.-3.2.2.9.6. цього договору клієнт сплачує банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. А вразі реалізації банком права передбаченого п. 3.2.2.2. цього договору, клієнт сплачує банку пеню в розмірі, зазначеному в Заявці від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, - нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, відповідно до п. 3.2.2.10.4. Умов - нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов'язань, передбачених п.п. 3.2.2.10.1. - 3.2.2.10.3. цього договору, здійснюється протягом 15 років з дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконано клієнтом.

Крім того п. 3.2.2.10.7. Умов передбачено, що строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за цим договором встановлюється сторонами тривалістю 15 років.

Таким чином, позивач правомірно просить стягнути з відповідача пеню за прострочення строку повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 16 410,61грн. (том І а.с.49), підлягає стягненню з відповідача.

З огляду на викладене, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 115 695,10грн., в тому числі 63 891,06грн. заборгованості за кредитом, 35 393,43грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом та 16 410,61грн. пені, документально доведені та обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Не беруться до уваги твердження скаржника про те, що між сторонами не укладався кредитний договір відповідно до норм Цивільного кодексу України, оскільки спростовується вищевикладеним, також текст Умов був доступним для відповідача (сайт www.privatbank.ua) і відповідач був з ними ознайомлений, про що свідчить його підпис на заяві про відкриття поточного рахунку від 27.04.2011. Умови, до яких приєднався відповідач, містять всі істотні умови договору, передбачені чинним законодавством для даного типу договорів. Умовами і Правилами надання банківських послуг передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту. З огляду на викладене, договір укладено в належній формі та у встановленому законом порядку.

Також, посилання скаржника на те, що Умови та Правила відповідачкою не підписувалися, тому визнати цей документ договором або частиною договору неможливо, судовою колегією не береться до уваги, оскільки підписавши заяву про відкриття поточного рахунку від 27.04.2011, в якій, як вказувалося вище, було зазначено про те, що підписавши цю заяву клієнт приєднується і погоджується з умовами, викладеними в Умовах і правилах надання банківських послуг, Тарифах Приватбанку, що розміщені на офіційному сайті Приватбанку www.privatbank.ua, окремого підписання відповідною особою Умов та Правил не передбачено.

Стосовно посилання представника відповідача на те, що позивачем не доведено наявність у відповідача кредитної заборгованості, оскільки суду не подано первинних документів на підтвердження цієї обставини, якими є банківська виписка з особового рахунку відповідача і меморіальні ордери, суд констатує наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" порядок ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в банках встановлюється Національним банком України відповідно до цього Закону та міжнародних стандартів фінансової звітності.

Згідно зі ст. 41 Закону України "Про Національний банк України" та ч. ч. 1, 2 ст. 68 Закону України "Про банки та банківську діяльність" Національний банк встановлює обов'язкові для банківської системи стандарти та правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов'язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Пунктами 1.10., 4.1. - 4.3. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 254 від 18.06.2003 року (надалі Положення) операційна діяльність банку - це сукупність технологічних процесів, пов'язаних з документуванням інформації за операціями банку (далі - операції), проведенням їх реєстрації у відповідних регістрах, перевірянням, вивірянням та здійсненням контролю за операційними ризиками. Операції, які здійснюють банки, мають бути належним чином задокументовані. Підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи, які мають бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення в паперовій та/або в електронній формі. Первинний документ - документ, який містить відомості про операцію та підтверджує її здійснення.

У відповідності до п.п. 5.1. - 5.5. Положення інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку, які ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Банки обов'язково мають складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри: особові рахунки та виписки з них; аналітичні рахунки з обліку внутрішньобанківських операцій; книги реєстрації відкритих рахунків; оборотно-сальдовий баланс; інші регістри відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку. Особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня; їх форма затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов'язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку.

Згідно з п.п. 5.6, 5.8 Положення виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Інформація про стан особових рахунків клієнтів може надаватись їх власникам, уповноваженим власниками рахунків особам та державним органам, які мають право на отримання такої інформації згідно із законодавством України.

Як вбачається із матеріалів справи та правомірно зазначено судом першої інстанції, позивачем в підтвердження факту надання відповідачу відповідних коштів надано, зокрема виписку з рахунку ОСОБА_3 (том І а.с.50) та меморіальні ордери.

Надані позивачем вищевказані виписка з рахунку ОСОБА_3 з 27.04.2011 року по 27.03.2015 року та меморіальні ордери є належними доказами надання банком кредитних коштів відповідачу за її заявками та перерахуванням таких коштів третій особі - ФОП ОСОБА_9

Скаржник вважає порушенням норм процесуального права те, що судом відхилено висновок спеціаліста з підстав, що спеціаліст не був попереджений про відповідальність відповідно до ст.ст.384,385 КК України.

З огляду на викладене судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції, ухвалою господарського суду від 17.05.2016 року було задоволено клопотання представника відповідача про призначення експертизи та призначено у даній справі судову економічну експертизу, проведення якої не відбулося у зв'язку із неоплатою такої особою, на яку ухвалою суду було покладено обов'язок її оплатити - відповідачку ФОП ОСОБА_3

Висновок спеціаліста, здійснений на замовлення відповідача судом першої інстанції оцінено критично та зазначено, що оскільки спеціаліст, який проводив відповідне дослідження не був попереджений про кримінальну відповідальність відповідно до ст. ст. 384, 385 Кримінального кодексу України за дачу завідомо неправдивого висновку фактично не несе жодної відповідальності за наданий висновок.

Згідно із ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно із абз.2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Скаржником не надано суду достатніх та обгрунтованих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Щодо апеляційної скарги позивача на рішення суду в частині розстрочки виконання рішення судова колегія зазначає наступне.

Згідно із ст.124 Конституції Україні судові рішення є обов»язковими до виконання на всій території України.

Статтею 115 ГПК України передбачено, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов»язковими на всій території України і виконуються в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, за поданням прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання. Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом.

Відстрочка або розстрочка виконання рішення допускаються у виняткових випадках і залежно від обставин справи. Отже, господарський суд не зобов'язаний задовольняти заяву про відстрочку або розстрочку виконання рішення.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (п. 7.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. № 9).

Виходячи із наведеного, законодавець, у будь-якому випадку пов'язує відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об'єктивними, непереборними, тобто, виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Вирішуючи питання про відстрочку або розстрочку виконання рішення, на підставі ст. 121 ГПК України суд повинен встановлювати матеріальні інтереси обох сторін.

Відповідно до рішення Конституційного суду України від 26.06.2013 року у справі № 1-7/2013 за судовою практикою до обставин, що ускладнюють виконання судового рішення та які є підставою для розстрочки його виконання належать, окрім іншого, скрутне матеріальне становище боржника, наявність загрози банкрутства юридичної особи-боржника, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Конституційний Суд України також зазначив, що розстрочка виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників. Виходячи з аналізу положень статей 116, 121 Господарського процесуального кодексу України і статті 36 Закону України „Про виконавче провадження", Конституційний Суд України констатував висновки про наявність підстав вважати, що ухвала господарського суду про розстрочку виконання рішення спрямована на забезпечення повного виконання рішення суду і відповідного судового наказу та є допоміжним процесуальним актом (документом) реагування суду на перешкоди, які унеможливлюють або ускладнюють виконання його рішення.

Як вбачається з поданої представником відповідача заяви про розстрочку виконання рішення, необхідність надання розстрочки останній обґрунтовує посилаючись на припинення підприємницької діяльності відповідачки та відсутності отримання нею доходів від зайняття підприємницькою діяльністю, а також погіршенням її стану здоров'я.

Оцінивши наведені представником відповідача мотиви необхідності розстрочення виконання рішення у даній справі, враховуючи матеріальні інтереси обох сторін, судова колегія вважає правомірним часткове задоволення заяви представника відповідача та надання судом розстрочки виконання судового рішення по даній справі строком на один рік.

Відповідно до ч.1 ст.101 ГПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про те, що рішення прийняте із дотриманням норм законодавства та у відповідності до обставин справи, а тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Судовий збір за перегляд рішення суду у даній справі в апеляційному порядку покладається на скаржників в порядку, передбаченому ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд П О С Т А Н О В И В:

1. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 16.12.2016р. у справі № 907/485/15 залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

2.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3.Справу направити у Господарський суд Закарпатської області.

Головуючий суддя Галушко Н.А.

Суддя Данко Л.С.

Суддя Орищин Г.В.