ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2017 р.Справа № 922/4751/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Суярко Т.Д.

при секретарі судового засідання

розглянувши справу

за позовом Приватного підприємства "Торгівельні ряди", смт. Кегичівка
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Красноград
про стягнення коштів в сумі 26482,00 грн.
за участю представників:

позивача: не з'явився;

відповідача: не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Приватне підприємство «Торгівельні ряди» - звернулось з позовом до відповідача - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - про стягнення: основного боргу за час фактичного користування майном у розмірі 8030,00 грн.; подвійної плати за користування майном у розмірі 16060,00 грн. за прострочення виконання зобов'язання з повернення об'єкту оренди передбаченої ч. 2 статті 785 ЦК України; пені у вигляді подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочки зі сплати основного боргу в розмірі 1548,00 грн.; інфляційних нарахувань в розмірі 830,00 грн.; 3% річних у розмірі 14,00 грн. Окрім того, позивач просить суд покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн.

Позовні вимоги вмотивовано неналежним виконанням відповідачем свого обов'язку щодо плати за користування та повернення орендованого на підставі договору найму (оренди) торговельного місця на Кегичівському ринку ПП «Торгівельні ряди» (типовий) №9 від 15.06.2015 р. майна.

13.02.2017 р. від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог (вх.№4912 від 13.02.2017 р.), відповідно до якої позивач просить Суд стягнути з відповідача основний борг за час фактичного користування майном у розмірі 8760,00 грн.; подвійну плату за користування майном у розмірі 17520,00 грн. за прострочення виконання зобов'язання з повернення об'єкту оренди передбаченої ч. 2 статті 785 ЦК України; пеню у вигляді подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочки зі сплати основного боргу в розмірі 1081,00 грн.; інфляційних нарахувань в розмірі 718,00 грн.; 3% річних у розмірі 202,00 грн.

Дослідивши зміст раніше заявлених позовних вимог та заяви про збільшення розміру позовних вимог (вх.№4912 від 13.02.2017 р.), Суд дійшов висновку, що вона стосується збільшення позовних вимог в частині стягнення основного боргу за час фактичного користування майном; подвійної плати за користування майном за прострочення виконання зобов'язання з повернення об'єкту оренди передбаченої ч. 2 статті 785 ЦК України; 3% річних та зменшення позовних вимог в частині стягнення пені та інфляційних нарахувань.

В судовому засіданні 13.02.2017 р., керуючись положеннями ст. 22 ГПК України, враховуючи, що заяву (вх.№4912 від 13.02.2017 р.) підписано повноваженим представником позивача, за її подання не потребується додаткова сплата судового збору, а також відсутність заперечень з боку відповідача, Суд дійшов висновку про прийняття заяви позивача (вх.№4912 від 13.02.2017 р.) до розгляду та продовжив розгляд справи з її урахуванням.

У зв'язку з поданням сторонами нових документів та необхідністю їх детального дослідження, з метою надання всім учасникам процесу можливості ознайомитись з новими доказами, в судовому засіданні 13.02.2017 р. було оголошено перерву до 14.02.2017 р.

Правом на участь в судовому засіданні 14.02.2017 р. сторони не скористались, про причини неявки Суд не повідомили, про розгляд справи судом були повідомлені належним чином.

В попередніх судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримував в повному обсязі, просив Суд їх задовольнити. Представник позивача зазначав, що договір оренди торгівельного місяця, укладений з відповідачем - є припиненим у зв'язку із закінченням строку, на який його було укладено, пролонгації відповідного договору не відбулось, оскільки до нього не було підписано сторонами додаткової угоди. Окрім того, посилаючись на положення Правил торгівлі на ринках, позивач зазначав, що торгівля без документів про сплату за послуги за утримання торгівельного місяця - забороняється, і тому, посилаючись на наявну заборгованість відповідача з орендної плати, позивач вважає користування торгівельним місцем згідно договору оренди №9 від 15.06.2015 р. - безпідставним.

Відповідач та його представник в попередніх судових засіданнях частково заперечували проти задоволення позовних вимог. Факт заборгованості з орендної плати в сумі 8760,00 грн. - відповідач визнав, однак заперечував проти задоволення решти позовних вимог. Так, відповідач зазначав, що договір оренди №9 від 15.06.2015 р. є чинним у зв'язку з його автоматичною пролонгацією, факт не підписання сторонами відповідної додаткової угоди відповідні обставини не спростовує. За таких обставин, відповідач вважає безпідставним стягнення з нього неустойки за прострочення виконання зобов'язання з повернення об'єкту оренди, передбаченої ч. 2 статті 785 ЦК України. Відповідач також вважає безпідставними позовні вимоги в частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат за прострочення орендної плати, оскільки відповідне прострочення сталось не з вини боржника, а з вини кредитора. Обґрунтовуючи дану позицію, відповідач надав до матеріалів справи докази здійснення поштового грошового переказу на ім'я директора ПП «Торгівельні ряди» Ріпки В.О. та зазначив, що Ріпка В.О. сам відмовився від отримання відповідних грошових коштів.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Суд встановив наступне.

15.06.2015 р. між позивачем (як наймодавцем) та відповідачем (як наймачем) було укладено договір найму (оренди) торговельного місця на Кегичівському ринку ПП «Торгівельні ряди» (типовий) №9 (далі - договір оренди).

Відповідно до п. 1.1 договору оренди, наймодавець передає, а наймач приймає у тимчасове платне користування торговельне місце (далі - об'єкт найму), яке розташоване на ринку ПП «Торгівельні ряди» за адресою: АДРЕСА_3.

Загальна площа об'єкта найму становить 12 кв. м. ділянки з твердим покриттям (п. 1.2 договору оренди).

Згідно з п. 1.3 договору оренди, Торговельне місце передається у тимчасове платне користування для торгівлі товарами на розсуд наймача з дотриманням вимог чинного законодавства України.

В п. 2.1 договору оренди сторони домовились, що вступ наймача у користування об'єктом найму настає одночасно з підписанням сторонами договору.

Відповідно до п. 3.1 договору оренди, розмір плати за користування об'єктом найму становить 730,00 грн. щомісячно.

Згідно з п. 5.1.1 договору оренди, за порушення строку перерахування коштів, встановлених в п. 4.1.2, наймач сплачує пеню в розмірі 10 % від суми боргу за кожний день прострочення.

Плата за користування об'єктом найму сплачується в готівковій формі у якості передоплати наперед до 20 числа щомісячно (п. 3.4 договору оренди).

Пунктом 6.4 сторони передбачили, що дія договору припиняється внаслідок, зокрема, закінчення строку його дії.

Цей договір діє з 15 червня 2015 року по 05 січня 2016 року (але не більше одного року) (п. 6.1 договору оренди).

Згідно з п. 6.6 договору оренди, у випадку відсутності заперечень наймодавця та наймача про припинення дії договору протягом одного місяця до його закінчення він вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах; що були передбачені договором, про що укладається додаткова угода у письмовому вигляді.

Позивач стверджує, що строк дії договору сторонами не було пролонговано.

В п. 4.1, 4.1.10 договору оренди відповідач (як наймач) зобов'язався повернути позивачу (як наймодавцю) об'єкт найму згідно з Актом приймання-передачі в стані, не гіршому від його стану на момент передачі в найм з урахуванням зносу у встановлених розмірах.

Об'єкт найму вважається поверненим наймодавцю з часу підписання сторонами Акта приймання-передачі про фактичне повернення майна з оренди. (п. 2.4 договору оренди).

Відповідно до п. 5.1.6 договору оренди, при затримці повернення з вини наймача торговельного місця після припинення дії цього договору наймач сплачує плату за користування об'єктом найму у подвійному розмірі до дня фактичної передачі об'єкта найму за актом приймання-передачі.

Позивач стверджує, що відповідач неналежним чином здійснював сплату орендних платежів за період з 20.02.2016 р., що призвело до виникнення заборгованості за договором оренди в сумі 8760,00 грн.

На наведену суму заборгованості за період з 20.02.2016 р. по 05.02.2017 р. позивач нарахував відповідачу пеню в сумі 1081,16 грн., а на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 20.02.2016 р. по 01.01.2017 р. - інфляційні втрати в сумі 718,19 грн. та за період з 20.02.2016 р. по 21.01.2017 р. 3% річних в сумі 202,71 грн.

Окрім того, позивач стверджує, що після закінчення строку дії договору оренди відповідач об'єкт оренди не повернув, у зв'язку з чим позивач нарахував йому на підставі п. 5.1.6 договору оренди та ч. 2 статті 785 ЦК України подвійну плату за користування річчю за час прострочення в сумі 16060,00 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, Суд виходить з наступного.

Щодо тверджень позивача про припинення договору оренди за спином строку, на який його було укладено, Суд зазначає наступне:

Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 763 ЦК України, договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Договором оренди встановлено строк його дії 6 місяців 11 днів - з 15 червня 2015 року по 05 січня 2016 року (але не більше одного року).

Зі змісту наведеного вище п. 6.6 договору оренди вбачається, що сторони визначили юридичним фактом на підтвердження пролонгації договору оренди на той самий строк і на тих самих умовах - відсутність заперечень сторін протягом одного місяця до закінчення строку дії договору (тобто до 05 грудня 2015 року).

В матеріалах справи відсутні, а позивачем, в порушення вимог ст.ст. 4-3, 33, 34 ГПК України, не надано доказів направлення відповідачу до 05 грудня 2015 року (відповідно до вимог п. 6.6 договору оренди) заперечення щодо пролонгації договору оренди.

Згідно з ч. 1 ст. 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Як свідчать обставини справи та визнають учасники судового процесу, після 05 січня 2016 року відповідач продовжує користуватися орендованим торгівельним місцем.

В матеріалах справи відсутні, а позивачем, в порушення вимог ст.ст. 4-3, 33, 34 ГПК України, не надано доказів направлення відповідачу в період з 05 січня 2016 року по 05 лютого 2016 року заперечень з приводу пролонгації договору оренди.

За таких обставин, Суд дійшов висновку, що відбулась перша пролонгація договору оренди - з 06.02.2016 р. по 17.07.2016 р.

Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази відмови позивача від повторної пролонгації договору в строки, вираженої у встановлені п. 6.6 договору оренди та ч. 1 ст. 764 ЦК України строки, договір оренди було повторно пролонговано - з 17.07.2016 р по 29.01.2017 р.

Отже, твердження позивача щодо припинення договору оренди у зв'язку зі спином строку його дії є недоведеними та необґрунтованими.

Наявні в матеріалах справи Претензія №83 від 22.02.2016 р. та Претензія б/н від 02.07.2016 р. (арк.с. 53-54, 56) наведені вище висновки Суду не спростовують. Адже дані претензії датовані після закінчення встановленого п. 6.6 договору оренди та ч. 1 ст. 764 ЦК України строку.

Окрім того, в матеріалах справи відсутні докази направлення саме даних претензій відповідачу. Надані позивачем поштові чеки (арк.с. 55, 57) лише засвідчують факт здійснення поштового відправлення, однак не підтверджують його вмісту.

Суд також звертає увагу, що Претензія №83 від 22.02.2016 р. (арк.с. 53-54) містить посилання самого позивача про завчасне направлення відповідачу Додаткової угоди до договору, зокрема, про продовження строку дії договору оренди. Тобто сам позивач мав намір продовжити орендні правовідносини з відповідачем.

Зміст Претензії №83 від 22.02.2016 р. та Претензії б/н від 02.07.2016 р. також не свідчить про відмову позивача від пролонгації договору, оскільки фактично в них позивач робить односторонній висновок про припинення договору оренди у зв'язку з непідписанням відповідачем раніше направленої йому позивачем додаткової угоди.

Факт не підписання відповідної додаткової угоди не свідчить про припинення орендних відносин за спином строку дії договору оренди в силу положень п. 6.6 договору оренди та ч. 1 ст. 764 ЦК України.

Враховуючи чинність договору оренди, посилання позивача на безпідставне заволодіння відповідачем торгівельним місцем та створення йому перешкод у користуванні майном, визначеним в договорі оренди, - є необґрунтованими та недоведеними.

Посилання позивача, в обґрунтування припинення договору оренди, на п. 23 Правил торгівлі на ринках смт. Кегичівка, які затверджені Рішенням XX сесії Кегичівської селищної ради Харківської області VI скликання від 09 грудня 2011 року №388, відповідно до якого торгівля без документів, що підтверджують сплату за послуги за утримання торговельного місця в належному стані та інших послуг ринку, забороняється, та наявність у відповідача заборгованості за користування торгівельним місцем за період з лютого 2016 року по січень 2017 року вказані висновки Суду щодо чинності договору оренди - не спростовують. Адже, вказана норма закріплює обов'язок орендаря торгівельного місця належним чином виконувати всі свої грошові зобов'язання, але не регулює питання чинності договору оренди. Окрім того, вказані Правила регулюють відносини щодо умов та порядку здійснення торгівлі на ринках, а не укладення договорів оренди торгівельних місць.

Посилання позивача на постанову Вищого господарського суду України від 10.03.2016 р. у справі №922/3685/14, постанову Верховного Суду України від 24.10. 2011 р. у справі № 3-113гс11 в обґрунтування своєї правової позиції щодо припинення дії договору оренди є безпідставними, оскільки предмет спору та предмет доказування у вказаних судових справах інший, ніж у даній справі.

Позивачем, в порушення вимог ст.ст. 4-3, 33, 34 ГПК України, також не доведено та необґрунтовано правові та фактичні підстави визнання договору оренди недійсним чи нікчемним. Саме по собі посилання на всі норми законодавства, які передбачають нікчемність правочину та підстави для визнання договору недійсним про відповідні обставини не свідчить.

Посилання позивача на припинення договору оренди на підставі п. 6.4 договору оренди - у зв'язку з несплатою відповідачем орендної плати більше 3-х місяців - не підтверджуються матеріалами справи. В Претензіях №83 від 22.02.2016 р. та б/н від 02.07.2016 р. (арк.с. 53-54, 56), як на підставу для припинення договору оренди, позивач посилається саме на непідписання відповідачем додаткової угоди про продовження строку дії договору, а не на наявність заборгованості по оренді.

Щодо позовних вимог в частині стягнення плати за час фактичного користування орендованим майном, Суд зазначає наступне.

З огляду на положення ст.ст. 11, 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, яке виникає на підставі договору, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

В п. 3.1 договору оренди сторони погодили розмір плати за користування об'єктом найму в розмірі 730,00 грн. щомісячно.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Згідно положень ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як свідчать матеріали справи та визнає сам відповідач, останній має заборгованість по орендним платежам за період з лютого 2016 року по січень 2017 року в сумі 8760,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За таких обставин, Суд дійшов висновку, що відповідач прострочив виконання своїх грошових зобов'язань за договором оренди, що призвело до виникнення заборгованості перед позивачем по орендним платежам за період з лютого 2016 року по січень 20117 року в сумі 8760,00 грн., а отже позовні вимоги в цій частині є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо позовних вимог в частині стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних, Суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

В п. 5.1.1 договору оренди сторони домовились, що за порушення строку перерахування коштів, встановлених відповідач сплачує пеню в розмірі 10 % від суми боргу за кожний день прострочення.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, інфляційних втрат та 3% річних на предмет відповідності умовам договору та вимогам чинного законодавства, зокрема, ст.ст. 253-255, ч. З ст. 549, 625 ЦК України, ст.ст. 230-232 ГК України, статями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення пені; інфляційних втрат та 3% річних, в цілому, є законними та обґрунтованими.

Втім, позивачем при здійсненні відповідних розрахунків не враховано, що нарахування відповідних санкцій допускається з наступного дня, коли зобов'язання зі здійснення плати за оренду торгівельного місця мало бути виконане, тобто не з 20.02.2016 р., а з 21.02.2016 р. Кінцеві дати нарахування санкцій позивачем визначені вірно.

Окрім того, при здійсненні розрахунку 3% річних позивачем вірно визначено суми таких нарахувань по періодах, однак завищено загальну суму 3%, заявлену до стягнення.

Наведене призвело до завищення заявлених до стягнення сум пені; інфляційних втрат та 3% річних.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню в сумі 1040,75 грн., інфляційних втрат - в сумі 490,90 грн. та 3% річних в сумі 121,43 грн.

Суд не погоджується з твердженням відповідача, як підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних, що прострочення виконання зобов'язань зі здійснення орендної плати за період з лютого 2016 року по січень 2017 року сталось внаслідок прострочення кредитора (позивача).

Як встановлено під час розгляду даної справи Судом та визначає сам відповідач, останній має заборгованість перед позивачем по орендним платежам в сумі 8760,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 613 ЦК України, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Наявні в матеріалах справи поштові грошові перекази (арк.с. 86-89, 124), що здійснювались відповідачем та повернулись до нього - не свідчать про відмову позивача від прийняття виконання відповідачем зобов'язання щодо орендної плати.

Поштові перекази, здійснені відповідачем (арк.с. 86-89, 124) не можуть вважатися належним доказом на підтвердження виконання ним грошових зобов'язань за договором. Так, орендодавцем за договором оренди є ПП «Торгівельні ряди», яке, згідно даних ЄДРПОУ, зареєстроване за адресою: 64003, вул. Миру, 57, смт. Кегичівка, Кегичівський район, Харківська область. Директором ПП «Торгівельні ряди» є Ріпка В.О., який, згідно даних ЄДРПОУ, мешкає за адресою: АДРЕСА_4. Втім, як свідчать поштові грошові перекази (арк.с. 86-89, 124), відпралення було здійснено на ім'я директора ПП «Торгівельні ряди» Ріпки В.О. за адресами: АДРЕСА_1; АДРЕСА_1; АДРЕСА_5.

Послання відповідача у відзиві на позовну заяву про відсутність у позивача права на передачу в оренду торгівельного місця згідно договору оренди спростовуються наявним в матеріалах справи договором оренди земельної ділянки та майна від 01.09.1998 р., укладеного між Кегечивською селищною радою Кегичівського району та позивачем (арк.с. 35-38). Факт наявності у позивача права власності на орендоване на підставі договору оренди торгівельне місце - останнім не визначався.

Щодо позовних вимог в частині стягнення плати за прострочення виконання зобов'язання з повернення об'єкту оренди в порядку ч. 2 ст. 785 ЦК України, Суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України, якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Враховуючи, що договір оренди є пролонгованим та той самий строк та на тих самих умовах, обов'язок відповідача з повернення об'єкту оренди у зв'язку з закінченням строку дії договору оренди - не настав, а отже не виникли правові підстави для нарахування неустойки в порядку ч. 2 ст. 785 ЦК України.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення плати за прострочення виконання зобов'язання з повернення об'єкту оренди в порядку ч. 2 ст. 785 ЦК України в сумі 10660,00 грн. - не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, Суд керується положеннями ст. 49 ГПК України. Відповідно до даної норми, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог - в сумі 541,88 грн.

З огляду на наведене, відповідно до ст.ст. 230-232 ГК України, ст.ст. 11, 509, 526, 530, 549, 610-613, 625, 627, 759, 762-764, 785 ЦК України та керуючись ст.ст. 1, 4, 4-3, 32-34, 38, 43, 44, 48, 49, 75, 82-85 ГПК України, Суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_6, паспорт серії НОМЕР_1, виданий ) на користь Приватного підприємства «Торгівельні ряди» (64003, вул. Миру, 57, смт. Кегичівка, Кегичівський район, Харківська область, код ЕДРПОУ 30193473) боргу за час фактичного користування майном у розмірі 8760,00 грн., пеню в сумі 1040,75 грн.; інфляційні втрати в сумі 490,90 грн.; 3% річних в сумі 121,43 грн.; судовий збір в сумі 541,88 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову - відмовити.

Повне рішення складено 20.02.2017 р.

Суддя Т.Д. Суярко