ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" лютого 2017 р. Справа № 917/771/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Білецька А.М., суддя Гребенюк Н. В., суддя Барбашова С.В.

при секретарі Бєлкіній О.М.

за участю представників:

позивача - Сахно Є.В. (дов. № 15 від 01.06.2016)

1-го відповідача - Лисенко Р.О. (дов. (№ 451/01-35 від 24.05.16 р.)

2-й відповідач - ОСОБА_3 (паспорт НОМЕР_1)

3-й відповідач - ОСОБА_4 (паспорт НОМЕР_2)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Миргородської міської ради, м. Миргород, Полтавська область (вх. № 166 П/3) на рішення господарського суду Полтавської області від 19.07.16 у справі № 917/771/16

за позовом Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів

"Миргородкурорт", м. Миргород Полтавська область

до 1. Миргородської міської ради, м. Миргород, Полтавська область

2. Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Миргород, Полтавська область

3. Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м. Миргород, Полтавська область

про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки №11/288, укладеного 20.02.2016 року між Миргородською міською радою Полтавської області та ОСОБА_3 і ОСОБА_4

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 19.07.2016 у справі № 917/771/16 (суддя Кульбако М.М.) визнано недійсним договір оренди земельної ділянки, площею 0,0322га, розташованої по АДРЕСА_1 (кадастровий № НОМЕР_3) №11/288, укладений 20.02.2016 року між Миргородською міською радою Полтавської області та ОСОБА_3 і ОСОБА_4

Миргородська міська рада звернулась з апеляційною скаргою на рішення господарського суду Полтавської області від 19.07.2016, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Судові витрати відповідач просить покласти на позивача.

Апеляційна скарга мотивована посиланням на відсутність в справі належних доказів на підтвердження правонаступництва Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів "Миргородкурорт" щодо виникнення у нього права постійного користування землею. Відповідач вважає, що право позивача, який вважає себе власником майна (речового права користування земельною ділянкою), не підлягає захистові шляхом задоволення позову до чергового добросовісного набувача (відповідачів) з використанням правового механізму, встановленого статтями 215, 216 ЦК України. Також, відповідач посилається на те, що під час прийняття Миргородською міською радою рішення від 19.02.2016 № 34 про надання в оренду спірної земельної ділянки та укладання відповідачами договору оренди земельної ділянки від 20.02.2016 № 11/288 закон не порушувався.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому з наведеними 1-м відповідачем доводами не погоджується, посилаючись на судові рішення у справі № 917/713/14, в зв'язку з чим вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що Миргородська міська рада Полтавської області не мала повноважень на розпорядження земельною ділянкою, площею 0,0322 кв.м., яка розташована по АДРЕСА_1, в тому числі щодо її передачу в оренду ОСОБА_3 та ОСОБА_4, оскільки вказану земельну ділянку було повернуто в користування ПрАТ "Миргородкурорт". Позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення - без змін.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 25.01.2017 розгляд справи відкладено.

09.02.2017 позивач надав додаткові пояснення з документальним обґрунтуванням щодо підтвердження правонаступництва ПрАТ "Миргородкурорт" на виконання у нього права постійного користування спірною земельною ділянкою.

Крім того, 13.02.2017 позивач звернувся до суду з клопотанням про залучення додаткових доказів, а саме: копії рішення господарського суду Харківської області від 04.05.2016 та постанови Харківського апеляційного господарського суду від 25.01.2017 у справі № 917/434/16, якими визнано недійсним рішення Миргородської міської ради Полтавської області № 34 від 19.02.2016 «Про надання в оренду ОСОБА_3 та ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,0333322 га, на підставі якого було укладено оскаржуваний договір земельної ділянки.

13.02.2017 Миргородська міська рада Полтавської області також надала додаткові пояснення, в яких зокрема посилається на те, що державну реєстрацію спірної земельної ділянки здійснено 27.10.2011; право розпорядження земельною ділянкою площею 0,0322 га кадастровий номер НОМЕР_3, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, виникло у Миргородської міської ради 28.01.2015 (відповідно до Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.01.2015, ідент. № 32867499), а також зазначає, що на момент укладання договору оренди земельної ділянки № 11/288 від 20.02.2016, державна реєстрація земельної ділянки та речове право на неї не скасовано жодним судовим рішенням.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм чинного законодавства, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

11.12.2002 виконавчим комітетом Миргородської міської ради Полтавської області було прийнято рішення №801 згідно з яким, до земель запасу міської ради прийнято земельні ділянки площею 834 кв.м., які були у користуванні ДП "Миргородкурорт". Одночасно з цим було змінено їх цільове призначення та надано в оренду новим землекористувачам, згідно з додатком №1 до рішення, для комерційного використання терміном на 1 (один) рік.

Рішення виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області №801 від 11.12.2002 було затверджено рішенням восьмої сесії четвертого скликання Миргородської міської ради Полтавської області від 05.02.2003.

19.11.2008 Миргородською міською радою Полтавської області було прийнято рішення "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування на земельну ділянку нежитлової будівлі, кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1" за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_5, яким вирішено надати ОСОБА_5 дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування на земельну ділянку нежитлової будівлі, кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1" за адресою: АДРЕСА_1.

06.11.2009 Миргородською міською радою Полтавської області на 37 сесії 5 скликання було прийнято рішення №36 "Про затвердження технічної документації із землеустрою та надання в оренду ОСОБА_5 земельної ділянки площею 322 м.кв. за адресою: АДРЕСА_1 землі комерційного використання терміном на три роки", яким вирішено затвердити технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування ОСОБА_5 на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, розроблену ПП "Земсервіс-плюс". Надано в оренду ОСОБА_5 земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, площею 322 м. кв., землі комерційного використання (1.11), терміном на три роки.

На підставі рішення Миргородської міської ради Полтавської області 37 сесії 5 скликання від 06.11.2009 №36 між Миргородською міською радою (орендодавець) та ОСОБА_5 (орендар) був укладений договір оренди земельної ділянки №1343 від 27.10.2011.

ПрАТ "Миргородкурорт", вважаючи вищевказані рішення Миргородської міської ради Полтавської області такими, що прийняті з порушенням вимог земельного законодавства України, яке діяло на момент їх прийняття, звернулося до господарського суду Полтавської області з відповідним позовом.

За наслідками розгляду справи № 917/713/14 рішенням господарського суду Полтавської області від 26.05.2015 у справі № 917/713/14 в задоволенні позову ПрАТ "Миргородкурорт" відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 06.10.2015р. у справі №917/713/14 задоволено апеляційну скаргу ПрАТ "Миргородкурорт", скасовано рішення господарського суду Полтавської області від 26.05.2015 та прийнято нове рішення, яким: позов задоволено, визнано недійсними вищезазначені рішення виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області та рішення Миргородської міської ради Полтавської області. Постановою Вищого господарського суду України від 21.12.2015 залишено без змін постанову Харківського апеляційного господарського суду від 06.10.2015 у справі № 917/713/14.

В подальшому, рішенням сорок восьмої сесії шостого скликання Миргородської міської ради від 28.11.2014 № 25 ОСОБА_5 поновлено договір оренди земельної ділянки від 27.10.2011 №1343 строком на 3 роки.

На підставі цього рішення між Миргородською міською радою та ОСОБА_5 30.01.2015 було укладено договір оренди земельної ділянки №11/103, відповідно до якого орендодавець передав орендарю в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 322 м.кв., кадастровий номер НОМЕР_3. Договір укладено терміном на три роки.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 18.02.2016 у справі № 917/2574/15 позов ПрАТ "Миргородкурорт" задоволено частково. Визнано недійсним рішення сорок восьмої сесії шостого скликання Миргородської міської ради від 28.11.2014 № 25 про поновлення договору оренди з ОСОБА_5 на земельну ділянку загальною площею 322 м.кв., кадастровий номер НОМЕР_3.

Сьомою сесією сьомого скликання Миргородської міської ради №30 від 19.02.2016 прийнято рішення про розірвання договору оренди №11/103 за згодою сторін та зараховано земельну ділянку до земель запасу.

Рішенням сьомої сесії сьомого скликання Миргородської міської ради № 34 від 19.02.2016 "Про надання в оренду ОСОБА_3 та ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,0322 га кадастровий номер НОМЕР_3 за адресою АДРЕСА_1" надано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування об'єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування (код КВЦПЗ - 03.08) строком на 2 роки".

Вважаючи, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням вимог законодавства, позивач звернувся до господарського суду Полтавської області з позовною заявою до господарського суду Полтавської області про визнання недійсним рішення сьомої сесії сьомого скликання Миргородської міської ради № 34 від 19.02.2016,, за якою було 21.03.2016 було порушено провадження у справі № 917/434/16.

Також, як вбачається з матеріалів справи, 20 лютого 2016 року між Миргородською міською радою (орендодавець) та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 (орендарі) було укладено договір, за умовами якого орендодавець надає, а орендарі приймають в строкове платне користування земельну ділянку, що належить територіальній громаді міста Миргород для будівництва і обслуговування об'єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх вимог позивач, посилаючись на положення ст. 123, 152, 186 Земельного кодексу України, постанову пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин», зазначає про те, що оскаржуваний договір є правочином, який порушує публічний порядок і спрямований на незаконне заволодіння майном (земельною ділянкою площею 0,0322 га), у зв'язку з чим він має бути визнаний недійсним у судовому порядку.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обставин, за якими встановив, що рішення виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області від 11.12.2002 року № 801 згідно з яким, до земель запасу міської ради прийнято земельні ділянки площею 834 кв.м., які були у користуванні ДП "Миргородкурорт" було визнано недійсним в судовому порядку, в зв'язку з чим Миргородська міська рада не мала повноважень на розпорядження вказаною земельною ділянкою. Крім того, судом встановлено, що земельна ділянка перебувала в постійному користуванні позивача, що підтверджується державним актом, а тому згідно рішення Конституційного суду України від 22 вересня 2005 у справі № 1-17/2005, раніше видані державні акти на право приватної власності на землю та державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними і не підлягають заміні.

З висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог погоджується колегія суддів та зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 144 Конституції України встановлено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Згідно з частиною 1 статті 6 Закону України "Про оренду землі" орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Згідно зі статтею 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Крім того, у статті 26 вказаного Закону України зазначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання, зокрема, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

За змістом частин першої та п'ятої статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону; земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Частиною 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Статтею 155 Земельного кодексу України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до постанови Харківського апеляційного господарського суду від 06.10.2015 у справі № 917/713/14 задоволено апеляційну скаргу ПрАТ "Миргородкурорт", скасовано рішення господарського суду Полтавської області від 26.05.2015 та прийнято нове рішення, яким: позов задоволено; визнано недійсним рішення виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області №801 від 11.12.2002 "Про надання земельних ділянок в оренду", в частині прийняття до земель запасу Миргородської міської ради Полтавської області земельної ділянки площею 306,8 кв.м., зміни її цільового призначення та передачу в оренду для комерційного використання ОСОБА_3; визнано недійсним рішення восьмої сесії четвертого скликання Миргородської міської ради Полтавської області від 05.02.2003 "Про затвердження рішень виконавчого комітету міської ради та розпоряджень міського голови, прийнятих у міжсесійний період", в частині затвердження рішення виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області № 801 від 11.12.2002, що стосується прийняття до земель запасу Миргородської міської ради Полтавської області земельної ділянки площею 306,8 кв.м., зміни її цільового призначення та передачу в оренду для комерційного використання ОСОБА_3; визнано недійсним рішення двадцять сьомої сесії п'ятого скликання Миргородської міської ради Полтавської області від 19.11.2008 "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування на земельну ділянку нежитлової будівлі, кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1" за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_5"; визнано недійсним рішення тридцять сьомої сесії п'ятого скликання Миргородської міської ради Полтавської області №36 від 06.11.2009 "Про затвердження технічної документації із землеустрою та надання в оренду ОСОБА_5 земельної ділянки площею 322 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, землі комерційного використання терміном на 3 (три) роки".

Постановою Вищого господарського суду України від 21.12.2015 залишено без змін постанову Харківського апеляційного господарського суду від 06.10.2015 у справі № 917/713/14.

Так, в межах справи № 917/713/14 встановлено, що відповідно до державного акта від 02.08.98 ПЛ №78 у постійному користуванні санаторно-курортного комплексу "Миргород" Акціонерного товариства "Укрпрофоздоровниця", правонаступником якого, згідно з довідкою від 16.07.2014 №917/713/14, є позивач, перебувало 150,9858 га землі згідно з планом користування. Землю надано у постійне користування для обслуговування лікувально-оздоровчого комплексу відповідно до рішення Миргородської міської ради народних депутатів від 19.08.98 №506. Згідно з рішенням виконавчого комітету Миргородської міської ради від 11.12.02 до земель запасу міської ради прийнято земельні ділянки площею 834 кв.м., які були у користуванні Державного підприємства "Миргородкурорт" та змінено їх цільове призначення. Рішенням також надано в оренду новим землекористувачам, у тому числі ОСОБА_3, земельну ділянку площею 306, 8 кв.м. на АДРЕСА_1 для комерційного використання терміном на один рік. Як установлено судами, із виписки з земельно-кадастрової документації про земельну ділянку Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів "Миргородкурорт" убачається, що землі, які перебували у постійному користуванні позивача належали до земель оздоровчого призначення, тобто для організації, профілактики та лікування.

Судами встановлено і те, що доказів зміни цільового призначення з земель оздоровчого призначення на комерційне використання та передачі в оренду ОСОБА_3 земельної ділянки площею 306, 8 кв.м. на АДРЕСА_1 з дотриманням вимог Земельного кодексу України, зокрема, статей 118, 123, 124 Земельного кодексу України, з розробленням проекту землеустрою, матеріали справи не містять. Інформація щодо розроблення проекту землеустрою при зміні цільового призначення земель та передачі їх в оренду відсутня також і в листі - відповіді Управління Держземагенства у Миргородському районі Полтавської області від 12.08.14 №6533.

Судом касаційної підтверджено правомірність висновків апеляційного господарського суду про те, що оспорювані рішення прийняті з порушенням прав і охоронюваних законом інтересів позивача, та за відсутності передбачених статтею 141 Земельного кодексу України підстав для припинення права постійного землекористування позивача, без її вилучення. Крім того, вказаними рішеннями порушені приписи частини 2 статті 20, статей 118, 123, частин 1, 3 статті 124, статті 186 Земельного кодексу України, оскільки зміна цільового призначення спірної земельної ділянки із подальшим наданням земельних ділянок в оренду новим користувачам відбулась за відсутності проекту землеустрою, погодженого з позивачем як постійним землекористувачем цієї ділянки, а також з органом земельних ресурсів, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органом, органами архітектури та охорони культурної спадщини, за відсутності висновку землевпорядної експертизи, без встановлення меж земельних ділянок в натурі на місцевості, без техніко-економічних обґрунтувань. Також, судом касаційної інстанції підтверджено, що цільове призначення земельної ділянки із земель рекреаційного та оздоровчого призначення всупереч статті 19 Земельного кодексу України було змінено на категорію "комерційне використання".

Таким чином, судовими рішеннями у справі № 917/713/14 встановлено, що до моменту прийняття рішення виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області №801 від 11.12.2002, земельні ділянки загальною площею 834 кв.м. перебували у постійному користуванні "Санаторно-курортного комплексу "Миргород" АТ "Укрпрофоздоровниця" (правонаступником якого є ПрАТ "Миргородкурорт") на підставі рішення Миргородської міської ради Полтавської області №506 від 19.08.1998р. та Державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_4.

Зміна цільового призначення земель площею 834 кв.м., які відносились до земель рекреаційного призначення та оздоровчого призначення, відбулася з порушенням існуючого порядку надання земельних ділянок в оренду, без розроблення та затвердження проектів відведення цих земельних ділянок, без встановлення їх меж в натурі на місцевості та без техніко-економічних обґрунтувань такої зміни

Рішення виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області від 11.12.2002 № 801 згідно з яким, до земель запасу міської ради прийнято земельні ділянки площею 834 кв.м., які були у користуванні ДП "Миргородкурорт", визнано недійсним в зв'язку з порушенням приписів Цивільного кодексу України, Закону України "Про оренду землі", Земельного кодексу України, оскільки Миргородська міська рада не мала повноважень на розпорядження вказаною земельною ділянкою.

Згідно ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За таких обставин, станом на момент прийняття оскаржуваного рішення сьомої сесії сьомого скликання Миргородської міської ради Полтавської області №34 від 19.02.2016 "Про надання в оренду ОСОБА_3 та ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,0322 га" у Миргородської міської ради не було права розпоряджатись вказаною земельною ділянкою.

Крім того, станом на момент прийняття господарським судом Полтавської області рішення у даній справі, набрало чинності рішення господарського суду Полтавської області від 18.02.2016, яким було, зокрема, визнано недійсним рішення сорок восьмої сесії Миргородської міської ради шостого скликання №25 від 28.11.2014 "Про поновлення договору оренди з ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 322 кв.м., кадастровий номер НОМЕР_3 за адресою АДРЕСА_1 терміном на три роки"; визнано недійсним договір оренди земельної ділянки №11/103 від 30.01.2015, укладений між Миргородською міською радою та ОСОБА_5

Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Приписами статті 123 Земельного кодексу України визначений порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування та, зокрема, встановлено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Як свідчать матеріали справи, в подальшому рішенням сьомої сесії сьомого скликання Миргородської міської ради № 34 від 19.02.2016 "Про надання в оренду ОСОБА_3 та ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,0322 га кадастровий номер НОМЕР_3 за адресою АДРЕСА_1" надано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування об'єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування (код КВЦПЗ - 03.08) строком на 2 роки".

20 лютого 2016 року між Миргородською міською радою (орендодавець) та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 (орендарі) було укладено договір № 11/288, за умовами якого орендодавець надає, а орендарі приймають в строкове платне користування земельну ділянку, що належить територіальній громаді міста Миргород для будівництва і обслуговування об'єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.(а.с.64-69).

Згідно умов договору, в оренду передається земельна ділянка площею 0,0322 га кадастровий номер НОМЕР_3 за адресою АДРЕСА_1, на якій знаходиться нежитлова будівля, кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1" строком на два роки. Також в договорі сторони узгодили розмір орендної плати та порядок її зміни, умови використання обмеження щодо використання та інші умови.

Згідно Акту №11/288 приймання-передачі земельної ділянки, земельна ділянка передана орендодавцем орендарям 20.02.2016 року (а.с.61).

Позивач просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки № 11/288 від 20.02.2016, оскільки припинення права користування земельними ділянками, прийняття їх до земель запасу Миргородської міської ради, зміна їх цільового призначення та подальша передача в оренду фізичним особам відбулися з грубим порушенням вимог земельного законодавства, що в свою чергу призвело до порушення майнових прав та законних інтересів ПрАТ "Миргородкурорт".

Як зазначено в п. 2.24. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» № 6 від 17.05.2011, для правильного вирішення спору про визнання недійсним договору оренди суттєве значення має з'ясування правового режиму спірної земельної ділянки та дотримання сторонами порядку передачі її в оренду згідно з вимогами статей 84, 118, 123, 124 ЗК України з урахуванням необхідності у певних випадках дотримання порядку її вилучення. З огляду на це судам потрібно встановлювати наявність у відповідної ради повноважень для вирішення питання щодо затвердження проекту відведення і передачі спірної земельної ділянки в оренду, а отже й дійсність укладеного договору, що оспорюється. З огляду на це судам необхідно враховувати, що оскільки договір оренди укладається на виконання рішення органу місцевого самоврядування чи виконавчої влади, то без скасування таких рішень у встановленому законом порядку відсутні правові підстави для визнання відповідних договорів недійсними з підстав відсутності повноважень у відповідної місцевої ради чи органу виконавчої влади на затвердження проекту відведення та передачі спірної земельної ділянки в оренду.

Згідно п. 2.26 постанови Пленуму, у вирішенні спорів про визнання недійсними договорів оренди земельної ділянки суди мають з'ясовувати наявність на момент укладення оспорюваного договору оренди рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки, оскільки його відсутність суперечить вимогам пункту 5 частини четвертої статті 15 Закону України "Про оренду землі" та пункту 3 Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 № 677. Також, розглядаючи справи у спорах про визнання недійсними договорів оренди, суди повинні з'ясовувати питання чинності рішень (розпоряджень), на підставі яких було укладено такі договори.

Як передбачено ст. 21 Земельного кодексу України, порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок.

Колегія суддів звертає увагу, що рішенням господарського суду Полтавської області від 04.05.2016 у справі № 917/434/16, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 25.01.2017, визнано недійсним рішення сьомої сесії сьомого скликання Миргородської міської ради № 34 від 19.02.2016 "Про надання в оренду ОСОБА_3 та ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,0322 га кадастровий номер НОМЕР_3 за адресою АДРЕСА_1" надано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування об'єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування (код КВЦПЗ - 03.08) строком на 2 роки".

Отже, в даному випадку рішення Миргородської міської ради, на виконання якого було укладено спірний договір оренди земельної ділянки № 11/288 від 20.02.2016, було скасовано в судовому порядку.

Що стосується наведених відповідачем доводів про відсутність доказів на підтвердження правонаступництва Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів "Миргородкурорт" щодо виникнення у нього права постійного користування землею, колегія суддів зазначає наступне.

Так, позивачем на підтвердження правонаступництва ПрАТ "Миргородкурорт" на виникнення у нього права постійного користування спірною земельною ділянкою надані до матеріалів справи належним чином засвідчені копії наступних документів: витяг з положення про Миргородське відділення (Представництво) Закритого Акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровиця"; витяг з положення про філію Закритого Акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровиця"; наказ № 13 від 14.01.2000 "Про удосконалення системи управління лікувально-оздоровчими закладами ЗАТ «Укрпрофоздоровиця"; Свідоцтво про державну реєстрацію (перереєстрацію) Дочірнього підприємства Закритого Акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровиця" - "Миргородкурорт"; витяг зі статуту ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів "Миргородкурорт"; витяг зі статуту ПрАТ лікувально-оздоровчих закладів "Миргородкурорт".

Зазначеними документами повністю підтверджується, що станом на сьогоднішній день, відповідно до установчих документів, ПрАТ "Миргородкурорт" є повним правонаступником Дочірнього підприємства Закритого Акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровиця", яке в свою чергу є правонаступником Миргородського відділення Закритого Акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровиця" та філії Закритого Акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровиця" - "Санаторно-курортний комплекс "Миргород".

Крім того, судовими рішеннями у справі № 917/713/14 встановлено, що земельна ділянка відповідно до державного акта від 02.08.98 ПЛ №78 перебувала в постійному користуванні санаторно-курортного комплексу "Миргород" Акціонерного товариства "Укрпрофоздоровниця", правонаступником якого є позивач - ПрАТ "Миргородкурорт". А тому згідно рішення Конституційного суду України від 22 вересня 2005 у справі № 1-17/2005, раніше видані державні акти на право приватної власності на землю та державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними і не підлягають заміні.

Судова колегія зазначає, що загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлено приписами статтею 203 Цивільного кодексу України, а саме: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За приписами статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Також у відповідності до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи встановлений судовими рішеннями у справі № 917/ 713/14 факт порушення приписів ч. 2 ст. 20, ст.ст. 118, 123, ч. 1, 3 ст. 124, ст. 186 Земельного кодексу України внаслідок прийняття Миргородською міською радою рішення №801 від 11.12.2002 "Про надання земельних ділянок в оренду", в частині прийняття до земель запасу Миргородської міської ради Полтавської області земельної ділянки площею 306,8 кв.м., зміни її цільового призначення та передачу в оренду для комерційного використання ОСОБА_3; відсутність у Миргородської міської ради повноважень на розпорядження земельною ділянкою, які були в користуванні ДП "Миргородкурорт", зважаючи на те, що рішення сьомої сесії сьомого скликання Миргородської міської ради № 34 від 19.02.2016 "Про надання в оренду ОСОБА_3 та ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,0322 га", на виконання якого було укладено спірний договір оренди земельної ділянки № 11/288 від 20.02.2016, визнано недійсним в судовому порядку, тому наявні правові підстави для визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, площею 0,0322га, розташованої по АДРЕСА_1 (кадастровий № НОМЕР_3) №11/288, укладений 20.02.2016 року між Миргородською міською радою Полтавської області та ОСОБА_3 і ОСОБА_4

Слід зазначити, що у відповідності до ст. 15, 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із способів захисту цивільного права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання. АН алогічно ст.20 ГК України передбачає можливість визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом з метою захисту прав і законних інтересів суб'єкта господарювання.

Отже, господарський договір, в тому числі спірний договір може бути визнаний за наявності двох умов: перша це порушення ним прав та/або охоронюваних законом інтересів позивача; друга це наявність передбачених законом підстав для визнання договору недійсним.

Апеляційним господарським судом встановлено, що припинення права користування земельною ділянкою внаслідок передачі її в оренду фізичним особам за договором оренди № 11/288 від 20.02.2016, порушує права та законні інтереси позивача, за відсутності передбачених ст. 141 Земельного кодексу України підстав для припинення права постійного землекористування позивача, без її вилучення.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність обох необхідних умов для визнання договору недійсним (порушення права, інтересу позивача та порушення норми закону), а отже і про наявність правових підстав для задоволення вимог позивача.

Дослідивши всі належні докази, які мають відношення до даного спору, з урахуванням приписів ст.ст. 4-3, 32, 33, 43 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів дійшла висновку, що місцевим господарським судом законно та обґрунтовано прийнято рішення про задоволенні позовних вимог.

З огляду на викладене, враховуючи, що доводи, викладені в апеляційний скарзі, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, через що рішення господарського суду Полтавської області від 19.07.2016 у справі №917/771/16 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись статтями статями 32-34, 43, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Миргородської міської ради, м. Миргород, Полтавська область залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 19.07.2016 у справі № 917/771/16 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Білецька А.М.

Суддя Гребенюк Н. В.

Суддя Барбашова С.В.