ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06.02.2017 Справа № 904/97/17

За позовом Державного підприємства "Донецька залізниця", м. Донецьк

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова інвестиційна компанія "ЕНЕРГО-ІНВЕСТ", м. Дніпро

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", м. Київ

про стягнення 31 769,81 грн.

Суддя Золотарьова Я.С.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: ОСОБА_1 - представник (дов. № 007 від 01.02.2017)

від третьої особи: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Державне підприємство "Донецька залізниця" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова інвестиційна компанія "ЕНЕРГО-ІНВЕСТ" про стягнення заборгованості 31 769,81 грн. за договором № Д/В-119/4ДР від 17.07.2013.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором підряду від 17.07.2013 № Д/В-117/12-кр в частині повної та своєчасної оплати виконаних робіт.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 10.01.2017, порушено провадження у справі, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", справу призначено до розгляду в засіданні на 24.01.2017.

24.01.2017 відповідач подав через канцелярію суду відзив на позовну заяву, в якому він заперечив проти задоволення позову у повному обсязі, оскільки між ДП "Донецька залізниця" та ТОВ "ПІК "Енерго-Інвест" 01.08.2014 було підписано додаткову угоду про припинення зобов'язань переданням відступного на суму 31769,81 грн., а тому на підставі ст. 600 ЦК України зобов'язання припинилось. Також, у відзиві відповідач зазначає, що процедура реорганізації ДП "Донецька залізниця" та передача всіх його прав та обов'язків ПАТ "Укрзалізниця", відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 604 від 12.11.2014 призупинена до завершення проведення антитерористичної операції, і передавальний акт між вказаними підприємствами не складався. Крім того, відповідач заявив про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності у три роки, та вказує, що при зверненні з позовом його було пропущено позивачем (а.с.66-70).

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 24.01.2017, розгляд справи відкладено на 06.02.2017.

06.02.2017 представник відповідача заперечив проти позовних вимог у повному обсязі, просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Оскільки позивач, відповідно до інформації з офіційного сайту Міністерства юстиції України (https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch) станом на 10.01.2017 (а.с. 60-62), зареєстрований на території проведення антитерористичної операції, а саме за адресою: 83000, Донецька область, м. Донецьк, вул. Артема, 68, останнього було повідомлено шляхом розміщення 30.01.2017, 27.01.2017 на офіційному веб-порталі "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет (www.court.gov.ua/sudy/) інформації про дату, місце та час проведення судового засідання по розгляду справи № 904/97/17 (а.с. 63,104). Про причини неявки позивач суду не повідомив.

Підпунктами 3, 4 пункту 6 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про Закон України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції" від 12.09.2014 № 01-06/1290/14 роз'яснено, що учасник судового процесу, який знаходиться на території проведення АТО, вважатиметься належним чином повідомленим про час і місце засідання господарського суду, зокрема якщо у господарського суду наявні достовірні (тобто документально підтверджені підприємством звязку) відомості або відомості з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" в мережі Інтернет про неможливість здійснення поштових відправлень до певних населених пунктів чи місцевостей. У такому разі, а також у випадках, коли поштові відправлення учасникам судового процесу все ж було надіслано, але їх повернуто підприємством звязку через неможливість вручення, суд здійснює відповідне повідомлення шляхом надсилання телеграми, телефонограми, з використанням факсимільного зв'язку чи електронною поштою або з використанням інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення. У такому разі на примірнику переданого тексту, що залишається у матеріалах справи, зазначаються дата і година його передачі і прізвища та ініціали осіб, які передали і прийняли текст. У матеріалах справи мають міститися документи, що підтверджують отримання учасником судового процесу повідомлення (завірений судом витяг з журналу реєстрації телефонограм, журналу реєстрації електронних поштових відправлень тощо). За неможливості здійснити повідомлення учасника судового процесу і в такий спосіб - інформація про час і місце судового засідання розміщується на сторінці відповідного суду (у розділі "Новини та події суду") офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет (www.court.gov.ua/sudy/). У такому разі на роздрукованій сторінці з мережі Інтернет, на якій розміщено інформацію про час та місце засідання господарського суду, зазначаються дата розміщення інформації, прізвище та ініціали судді, у провадженні якого знаходиться відповідна справа, а також вчиняється його підпис.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суду не повідомив.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (пункт 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Згідно зі статтею 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 06.02.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

17.07.2013 між Державним підприємством "Донецька залізниця" (позивач - підрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Промислово інвестиційна компанія "Енерго-Інвест" (відповідач - замовник) було укладено договір підряду № Д/В-119/4-ДР (а.с.12-18).

Відповідно до п. 1.1 договору, підрядник зобов'язується, відповідно до цього договору, на свій ризик та за завданням замовника виконати капітальний ремонт (далі - роботи) вантажних вагонів - напіввагонів люкових (далі - вагонів) замовника (надалі- роботи), силами та на базі структурного підрозділу підрядника - Вагонного депо Іловайськ (далі - "ВДЧ"), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Пунктом 2.8. договору встановлено, що термін виконання робіт по ремонту одного вагону не повинне перевищувати 58 робочих годин. В кожному окремому випадку сторони вправі погодити інший термін виконання робіт.

У пункті 2.21 договору встановлено, що підрядник під час виконання обумовлених договором робіт зобов'язується оформити та надати замовнику:

- податкову накладну, оформлену згідно із вимогами законодавства України;

- повідомлення форми ВУ-36М, що підтверджує проведення робіт;

- листок комплектації вантажного вагону форми ВУ-35Р;

- акти виконаних робіт (та/або акти приймання - здачі відремонтованих, реконструйованих, модернізованих вагонів).

Пунктом 4.1 договору встановлено, що вартість робіт по ремонту одного вагона за цим договором визначається актом виконаних робіт відповідно до фактично понесених витрат, що визначаються калькуляціями вартості ремонтних робіт під час проведення ремонту, з урахуванням прибутку від собівартості цих робіт у розмірі 30 %.

Замовник здійснює передоплату вартості робіт протягом трьох банківських днів з моменту отримання рахунку замовником, окремо за кожний вагон, що надаються підряднику згідно п. 2.1 цього договору для виконання робіт. Сума передоплати визначається структурним підрозділом підрядника - ВЧД, на ремонт вагону визначається за актами виконаних робіт порядком, встановленим п. 4.1 договору. Остаточний розрахунок за цим договором між сторонами проводиться протягом п'яти банківських днів з дати підписання акту виконаних робіт. Підрядник має право притримувати (зупиняти експлуатацію) вагони замовника до проведення остаточного розрахунку за цим договором (п. 4.5 договору).

Відповідно до п. 4.6 договору, платежі, передбачені цим договором, здійснюються шляхом перерахування коштів на поточний рахунок структурного підрозділу підрядника.

Загальна ціна договору визначається, як сума всіх платежів здійснених в межах цього договору на підставі підписаних сторонами актів виконаних робіт (п. 4.7 договору).

На виконання умов договору, позивач виконав ремонт вагонів відповідача на загальну суму 475 235,02 грн., що підтверджується актами виконаних робіт (а.с. 30, 32, 34, 36, 38, 40, 42, 44, 46, 48, 50, 52, 54, 56).

На оплату виконаних робіт позивач виставив відповідачеві рахунки (а.с. 29, 31, 33, 35, 37, 39, 41, 43, 45, 47, 49, 51, 53, 55).

Як зазначає позивач, відповідач здійснив часткову оплату виконаного ремонту на суму 443465,21 грн.

Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач зазначає, що заборгованість відповідача за виконані ремонті роботи складає 31769,81 грн., що і є причиною виникнення спору.

Приймаючи рішення, господарський суд виходив з наступного.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України (далі ГК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з приписами ст. 193 ГК України та ст. ст. 525, 526 ЦК України цивільні та господарські зобовязання мають бути виконані належним чином відповідно до закону та договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом вище, позивач виконав ремонті роботи за договором від 17.07.2013 № Д/В-119/4-ДР на загальну суму 475235,02 грн.

У зв'язку із частковою сплатою відповідачем вартості виконаних робіт, позивач просить суд стягнути з відповідача 31769,81 грн. вартості виконаних та несплачених робіт.

Відповідач проти задоволення позову заперечує, оскільки між ДП "Донецька залізниця" та ТОВ "ПІК "Енерго-Інвест" 01.08.2014 було укладено угоду про припинення зобов'язань переданням відступного на суму 31769,81 грн., а тому на підставі ст. 600 ЦК України зобов'язання припинилось.

З матеріалів справи вбачається, що 01.08.2014 між ДП "Донецька залізниця" (кредитор-позивач) та ТОВ "ПІК "Енерго-Інвест" (боржник - відповідач) було складено та підписано додаткову угоду про припинення зобов'язань переданням відступного (а.с. 71).

Відповідно до п. 1 угоди, кредитор згоден на передачу йому боржником деталей вагонів та матеріалів на загальну суму 31769,81 грн. на заміну сплати грошових коштів за виконаний кредитором капітальний ремонт вагонів відповідно до договору від 17.07.2013 № Д/В-119/4-ДР.

Зазначені деталі та матеріали мають бути передані боржником кредиторові за актом приймання-передачі не пізніше 30.08.2014 (п. 4 угоди).

Пунктом 5 угоди сторони погодили, що передача відступного припиняє зобов'язання боржника, за договором від 17.07.2013 № Д/В-119/4-ДР щодо оплати послуг з виконання капітального ремонту вагонів частково, лише в розмірі вартості відступного.

Зі змістом ст. 600 Цивільного кодексу України сторони ознайомлені (п. 6 угоди).

Вказана угода підписана та скріплена печатками обох сторін

05.08.2014 на виконання вищевказаної угоди між сторонами було складено акт приймання-передачі (а.с. 73-74), згідно якого відповідач передав, а позивач прийняв обумовлені угодою деталі без заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до вимог ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахування вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості

Відповідно до ст. 600 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами.

З урахуванням наявних у справі матеріалів, господарський суд у спірних правовідносинах вбачає обставини, за яких законодавець передбачає можливість припинення зобов'язання за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного, а тому передання відступного відповідно до угоди від 01.08.2014 на суму 31769,81 грн. та акту приймання-передачі від 05.08.2014 - є правомірним.

Враховуючи викладене, позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 31769,81 грн. заборгованості є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, яка передбачає, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Згідно зі ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

За приписами ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Водночас, суд не вбачає підстав для застосування позовної давності, про яку заявлено відповідачем, оскільки правила про позовну давність, відповідно до ст. 267 ЦК України мають застосовуватися лише тоді, коли буде доведено порушення суб'єктивного права. У випадках відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в зв'язку з необґрунтованістю самої вимоги.

Про наведене зазначає Вищий господарський суд України у постанові Пленуму від 29.05.2013 №10 Про деякі питання практики застосування практики позовної давності у вирішенні господарських спорів вказуючи, що за містом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення прав особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові за підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її порушення (п. 2.2 Постанови).

Згідно зі ст. 49 ГПК України судові витрати у справі покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 32, 33, 36, 43, 49, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 13.02.2017

Суддя ОСОБА_2