Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
РІШЕННЯ

17.02.2017 р. Справа № 927/292/14.

Позивач: Приватне підприємство «Лідер», 2-й провулок Пархоменка, 4-а, м. Чернігів, 14037.

Відповідач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1, АДРЕСА_1

Предмет спору: про стягнення 125745,60 грн.

Суддя Федоренко Ю.В.

Представники сторін:

від позивача:Раскін Л.О. - директор, Кравчинський В.А., довіреність №2 від 16.01.2017 р. від відповідача: ОСОБА_4, адвокат, договір про надання правової допомоги від 10.01.2017 р.

СУТЬ СПОРУ :

Позивачем - Приватним підприємством «Лідер» (далі по тексту - Позивач) подано позов до відповідача - фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (далі по тексту - Відповідач.) про стягнення грошових коштів у сумі 125745,60 грн., отриманих без достатніх правових підстав.

Позов вмотивовано перерахуванням на поточний рахунок Відповідача протягом 2010-2013 років грошових коштів на загальну суму 125745,60 грн. за начебто надані послуги. Договір з данного приводу відсутній, як немає жодних актів про надання послуг.

Позивач зазначає, що сторона, яка передала за неукладеним договором майно (гроші), має право вимагати його повернення у зв'язку з тим, що для його передання не було правової підстави.

Відповідачем надано відзив на позов у якому просить відмовити у задоволенні позову. Вказує, що 04.01.2011 р. сторони уклали договір перевезення вантажів №04/01-1. Протягом 2010 - 2013 років здійснено перевезення вантажів на загальну суму 115524,60 грн., що підтверджується рахунок-фактурою та актами виконаних робіт. Також 03.10.2011 р. сторони уклали договір №03/10 про налання послуг в сфері інформатизації за яким надано послуг на загальну суму 10221 грн. Виконання договору підтверджується актами наданих послуг.

17.11.2014 р. представником Відповідача подано заяву про застосування строків позовної давності. В заяві, зокрема, зазначено, що Цивільний кодекс України встановлює скорочену позовну давність тривалістю в один рік до вимог, що виникли у зв'язку з перевезенням вантажу.

Ухвалою суду від 17.11.2014 р. судом було надіслано копії матеріалів справи до органу досудового розслідування відповідно до ч.4 ст.90 ГПК України, а провадження у справі було зупинено на підставі п.2 ч.2 ст.79 ГПК України.

Листом від 24.01.2017 р. слідчий відділ Чернігівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області повідомив суд про те, що кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України об'єднане в одне провадження до кримінального провадження №00005442. На даний час триває досудове слідство.

Ухвалою суду від 06.02.2017 р. , враховуючи значну тривалість проведення досудового розслідування, необхідність здійснення розгляду справи у розумні строки, провадження у справі було поновлено.

Разом із тим, суд зазначає, що сторони не позбавлені права звернутися до суду з заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами у разі встановлення в ході кримінального провадження в діях колишнього працівника Позивача ознак кримінального правопорушення.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін суд встановив таке.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Частиною 7 статті 179 ГК України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Заперечуючи позов, Відповідачем надано договір перевезення вантажів №04/01-1 від 04.01.2011 р. (далі - Договір перевезення) за умовами якого перевізник (Відповідач у справі) надає послуги з перевезення вантажу на підставі заявки, яка подається замовником (Позивачем) в усній або письмовій формі (факсом), до початку завантаження.

За умовами Договору перевезення оплата транспортних послуг проводиться замовником згідно акта здачі-прийняття робіт (надання послуг). Оплата послуг перевізнику визначається в акті та за попередньої домовленості. Кошти за транспорті послуги згідно підписаного акту замовник перераховує на поточний рахунок перевізника. Даний договір є довгостроковим і вступає в силу з моменту його підписання.

З боку позивача Договір перевезення підписано заступником директора з економіки ОСОБА_6, яка діє на підставі статуту.

Разом із тим, відповідно до п.6.6 статуту Відповідача, затвердженого власником підприємства 01.11.2006 р., державну реєстрацію змін до якого проведено 13.03.2009 р., і який був чинним на момент підписання Договору перевезення, право укладати договори від імені Відповідача було надано лише директору підприємства, Тобто, Договір перевезення з боку Позивача підписано не уповноваженою особою.

На виконання умов Договору перевезення сторонами підписано акти здачі прийняття робіт:

-№0000001 від 21.01.2011 р. на суму 1620 грн.;

-№0000002 від 26.01.2011 р. на суму 2160 грн.;

- № ОУ-0000003 від 02.02.2011 р. на суму 2700 грн.;

- № ОУ-0000004 від 25.02.2011 р. на суму 1944 грн.;

- № ОУ-0000011 від 14.03.2011 р. на суму 2160 грн.;

- № ОУ-0000014 від 22.03.2011 р. на суму 1620 грн.;

- № ОУ-0000016 від 24.03.2011 р. на суму 1080 грн.;

- № ОУ-0000024 від 26.04.2011 р. на суму 1620 грн.;

- № ОУ-0000025 від 29.04.2011 р. на суму 2160 грн.;

- № ОУ-0000026 від 07.06.2011 р. на суму 2400 грн.;

- № ОУ-0000027 від 07.06.2011 р. на суму 3132 грн.;

- № ОУ-0000029 від 23.06.2011 р. на суму 4000 грн.;

- № ОУ-0000033 від 30.06.2011 р. на суму 2160 грн.;

- № ОУ-0000040 від 08.07.2011 р. на суму 2174 грн.;

- № ОУ-0000041 від 20.07.2011 р. на суму 3270 грн.;

- № ОУ-0000042 від 25.07.2011 р. на суму 3270 грн.;

- № ОУ-0000043 від 19.08.2011 р. на суму 420 грн.;

- № ОУ-0000044 від 23.08.2011 р. на суму 2500 грн.;

- № ОУ-0000046 від 26.08.2011 р. на суму 2174 грн.;

- № ОУ-0000047 від 01.09.2011 р. на суму 3270 грн.;

- № ОУ-0000048 від 02.09.2011 р. на суму 2174 грн.;

- № ОУ-0000052 від 03.10.2011 р. на суму 4500 грн.;

- № ОУ-0000054 від 25.10.2011 р. на суму 1634 грн.;

- № ОУ-0000055 від 28.10.2011 р. на суму 4087 грн.;

- № ОУ-0000047 від 12.03.2012 р. на суму 2224 грн.;

- № ОУ-0000048 від 26.03.2012 р. на суму 1112 грн.;

- № ОУ-0000049 від 31.05.2012 р. на суму 1668 грн.;

- № ОУ-0000050 від 01.06.2012 р. на суму 2222 грн.;

- № ОУ-0000051 від 08.08.2012 р. на суму 3340 грн.;

- № ОУ-0000052 від 13.08.2012 р. на суму 3340 грн.;

- № ОУ-0000053 від 15.08.2012 р. на суму 4448 грн.;

- № ОУ-0000054 від 17.08.2012 р. на суму 1112 грн.;

- № ОУ-0000001 від 28.01.2013 р. на суму 5893,60 грн.;

- № ОУ-0000005 від 21.02.2013 р. на суму 3336 грн.;

- № ОУ-0000008 від 05.03.2013 р. на суму 1668 грн.;

- № ОУ-0000010 від 04.04.2013 р. на суму 4448 грн.;

- № ОУ-0000011 від 11.04.2013 р. на суму 2780грн.;

- № ОУ-0000012 від 16.04.2013 р. на суму 2780грн.;

- № ОУ-0000013 від 18.04.2013 р. на суму 2780грн.;

- № ОУ-0000014 від 22.04.2013 р. на суму 2780 грн.;

- № ОУ-0000016 від 26.04.2013 р. на суму 1668 грн.;

- № ОУ-0000017 від 29.04.2013 р. на суму 2780 грн.;

- № ОУ-0000018 від 30.04.2013 р. на суму 2780 грн.;

- № ОУ-0000019 від 07.05.2013 р. на суму 2780грн.;

- № ОУ-0000020 від 08.05.2013 р. на суму 2224 грн.;

- № ОУ-0000021 від 13.05.2013 р. на суму 1668 грн.;

- № ОУ-0000022 від 16.05.2013 р. на суму 2780 грн.

Відповідачем здійснювалась оплата з призначенням платежу за послуги згідно договору №04/01-1 від 04.01.2011 р. платіжними дорученнями:

- №542 від 26.01.2011 р. на суму 2160 грн.;

- №548 від 01.02.2011 р. на суму 1080 грн.;

- №552 від 02.02.2011 р. на суму 1620 грн.;

- №542 від 26.01.2011 р. на суму 2160 грн.;

- №548 від 01.02.2011 р. на суму 1080 грн.;

- №552 від 02.02.2011 р. на суму 1620 грн.;

- №559 від 11.02.2011 р. на суму 864 грн.;

- №579 від 25.02.2011 р. на суму 1080 грн.;

- №581 від 28.02.2011 р. на суму 2160 грн.;

- №611 від 22.03.2011 р. на суму 1620 грн.;

- №616 від 24.03.2011 р. на суму 1080 грн.;

- №655 від 26.04.2011 р. на суму 1620 грн.;

- №660 від 29.04.2011 р. на суму 2160 грн.;

- №699 від 07.06.2011 р. на суму 3132 грн.;

- №700 від 07.06.2011 р. на суму 2400 грн.;

- №727 від 23.06.2011 р. на суму 4000 грн.;

- №732 від 30.06.2011 р. на суму 2160 грн.;

- №729 від 08.07.2011 р. на суму 2174 грн.;

- №744 від 20.07.2011 р. на суму 3270 грн.;

- №748 від 25.07.2011 р. на суму 3270 грн.;

- №789 від 19.08.2011 р. на суму 420 грн.;

- №791 від 23.08.2011 р. на суму 2500 грн.;

- №792 від 26.08.2011 р. на суму 2174 грн.;

- №799 від 01.09.2011 р. на суму 3270 грн.;

- №800 від 02.09.2011 р. на суму 2174 грн.;

- №989 від 12.03.2012 р. на суму 2224 грн.;

- №1013 від 26.03.2012 р. на суму 1112 грн.;

- №1071 від 31.05.2012 р. на суму 1668 грн.;

- №1077 від 01.06.2012 р. на суму 2222 грн.;

- №1121 від 08.08.2012 р. на суму 3340 грн.;

- №1133 від 13.08.2012 р. на суму 3340 грн.;

- №1135 від 15.08.2012 р. на суму 4448 грн.;

- №1147 від 17.08.2012 р. на суму 1112 грн.;

- №1312 від 28.01.2013 р. на суму 5893,60 грн.;

- №1343 від 21.02.2013 р. на суму 3336 грн.;

- №1353 від 05.03.2013 р. на суму 1668 грн.;

- №1376 від 04.04.2013 р. на суму 4448 грн.;

- №1395 від 11.04.2013 р. на суму 2780 грн.;

- №1399 від 16.04.2013 р. на суму 2780 грн.;

- №1405 від 18.04.2013 р. на суму 2780 грн.;

- №1407 від 22.04.2013 р. на суму 2780 грн.;

- №1413 від 26.04.2013 р. на суму 1668 грн.;

- №1419 від 29.04.2013 р. на суму 2780 грн.;

- №1423 від 30.04.2013 р. на суму 2780 грн.;

- №1428 від 07.05.2013 р. на суму 2780 грн.;

- №1429 від 08.05.2013 р. на суму 2224 грн.;

- №1434 від 13.05.2013 р. на суму 1668 грн.;

- №1436 від 16.05.2013 р. на суму 2780 грн.

Відповідачем надано рахунок-фактура №СФ-0000014 від 29.07.2010 р. постачальником в якій зазначено ФОП ОСОБА_1, одержувачем ПП «Лідер» за надані автотранспортні послуги на суму 4905 грн. підписаного Позивачем. Акт №ОУ - 0000001 здачі прийняття робіт від 29.07.2010 р. на суму 4905 грн. за надані автотранспортні послуги, підписаний представниками сторін.

Вказаний рахунок від 29.07.2010 р. був оплачений Відповідачем, що підтверджується платіжними дорученнями: від 29.07.2010 р. на суму 2070 грн., 30.07.2010 р. на суму 2835 грн.

Відповідно до ст.181 Господарського кодексу України ст.181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Суду також надано договір №03/10 від 03.10.2011 р. (далі - Договір послуг) за умовами якого замовник (Позивач) доручає, приймає та оплачує, в виконавець (Відповідач зобов'язується надавати послуги у сфері інформатизації на умовах, що викладені у цьому договорі.

За умовами Договору послуг сума договору розраховується відповідно до актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), укладених на виконання даного договору.

Виконавцем в рамках даного договору можуть надаватися наступні послуги: послуги з роботи з базами даних; послуги з оброблення даних; консультації з питань інформатизації.

Сторони складають акт здачі прийняття робіт (надання послуг, де має бути вказано перелік послуг, що був наданий за відповідний період та вартість послуг, що підлягає сплаті.

Замовник оплачує послуги виконавця в об'ємі згідно з актом здачі прийняття робіт (наданих послуг) не пізніше 4 банківських днів з моменту його підписання обома сторонами.

З боку Позивача Договір послуг підписано заступником директора з економіки ОСОБА_6, тобто особою, без належних повноважень на укладення договору.

На виконання умов Договору послуг представниками сторін підписані акти здачі прийняття робіт з оброблення бази даних:

-№ОУ-0000052 від 03.10.2011 р. на суму 4500 грн.;

-№ОУ-0000054 від 25.10.2011 р. на суму 1634 грн.;

-№ОУ-0000055 від 28.10.2011 р. на суму 4087 грн.

Відповідно до ст.909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно з ч.2 ст.307 Господарського кодексу України договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складення перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Як зазначено у розділі 1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 р. №363, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 р. за №128/2568 товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Тобто, належним доказом виконання перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, оформлена належним чином.

Сторонами товарно транспортних накладних на підтвердження здійснення перевезень не надано. При цьому Відповідач посилається на те, що у нього вказані накладні не збереглися, оскільки на період спірних відносин він був платником єдиного податку і мав право не зберігати первинні документи, а доказом завершеності операції з перевезення були акти здачі-приймання робіт (пояснення від 17.11.2014 р.)

Відповідно до ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Отже, належним доказом виконання робіт по наданню послуг є акт виконаних робіт.

Відповідно до ч.1 ст.202 та ч.2 ст.203 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Як встановлено ст.241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Як вбачається із матеріалів справи Позивачем було здійснено оплату як за Договором перевезення так і за Договором послуг, що підтверджує схвалення позивачем договорів, вчинених не уповноваженою особою.

Проведеною судово почеркознавчою експертизою встановлено, що підписи в графі «Затверджую» актів виконаних робіт виконані не ОСОБА_8 та не ОСОБА_7 Тобто, не особами, які були директором Позивача на дату підписання актів виконаних робіт.

Однак договори були прийняті до виконання шляхом здійснення оплати, що свідчить про їх схвалення.

Твердження Позивача, що акти прийняття робіт підписані не уповноваженою особою не є підставою для висновку про неукладеність договорів, оскільки відповідно до ч.3,4 ст.92 Цивільного кодексу України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов'язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.

Тобто, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність у представника юридичної особи необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це. Тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа, у даному випадку Позивач. Останнім не доведено, що Відповідач знав або повинен був знати про обмеження повноважень ОСОБА_6

Набуття особою майна без достатньої правової підстави врегульовано главою 83 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до ст.1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до ст.204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Укладені між сторонами договори є дійсними, у судовому порядку оскаржені не були.

Дослідивши усі обставини та зібрані у справі докази, судом встановлено, що підставою набуття Відповідачем спірної суми в 125745,60 грн. є договори перевезення та послуг. Отже, такі кошти набуто за наявності правової підстави, а тому їх не може бути витребувано відповідно до положень статті 1212 Цивільного кодексу України як безпідставне збагачення, що узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 22.01.2013 у справі N 5006/18/13/2012.

Разом із тим, спеціальними нормами Цивільного кодексу України врегульовані питання відповідальності виконавця за договором послуг та перевізника за порушення умов цих договорів, зокрема ст.906, 925 вказаного Кодексу.

За таких обставин у позові про стягнення 125745,60 грн. безпідставно отриманих коштів необхідно відмовити.

Заперечуючи позов Відповідач посилається і на сплив позовної давності в один рік до вимог, що виникли у зв'язку з перевезенням вантажу.

Відповідно до ст.256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Оскільки предметом спору є стягнення безпідставно отриманих коштів до цих вимог застосовується загальний строк позовної давності у три роки.

Відповідно до ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Довідкою №22 від 25.03.2014 р. підтверджується, що ОСОБА_6 обіймала посаду заступника директора з економіки ПП «Лідер» і згідно посадової інструкції на заступника директора з економіки були покладені функції щодо здійснення оплат на користь контрагентів ПП «Лідер». Вказане підтверджується також і п.7 розділу ІІ посадової інструкції заступника директора по економіці ПП «Лідер», затвердженої директором підприємства 06.05.2009 р.

Тобто, про порушення свого права Позивач міг довідатися з дати оплати коштів на рахунки Відповідача.

З позовною заявою до суду Позивач звернувся 06.03.2014 р. пропустивши строк позовної давності по стягненню 15489 грн., сплачених відповідно до платіжних доручень №279 від 29.07.2010 р., №282 від 30.07.2010 р., №534 від 21.01.2011 р., № 542 від 26.01.2011 р., №548 від 01.02.2011 р., №552 від 02.02.2011 р., №559 від 11.02.2011 р., №579 від 25.02.2011 р., №581 від 28.02.2011 р.

Як роз'яснено в п.2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. №10 за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Судом встановлено, що кошти Відповідачем були отримані за наявності правових підстав, а тому права Позивача не є порушеними і у позові судом відмовлено в зв'язку з необґрунтованістю вимог.

Судові витрати у справі покладаються на позивача відповідно до ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 20.02.2017 р.

Суддя Ю.В. Федоренко