номер провадження справи 18/141/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2017 справа № 908/3362/16

за позовом державного підприємства "Дніпровське" (69013, м. Запоріжжя, вулиця Незалежності, 13)

до відповідача ОСОБА_1 (69013, АДРЕСА_1)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: відкрите акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго" (69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 17)

про стягнення 11042,00 грн.

Суддя Носівець В.В.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився (Кондратенко Ю.С., наказ № 16-п від 12.022.016 р., Леоненко І.О., дов. № 12 від 25.01.2017 р. - в судовому засіданні 01.02.2017 р.) ;

від відповідача: ОСОБА_4, довіреність № 1303 від 02.06.2015 р.;

від третьої особи: не з'явився (Проценко Д.Ю., дов. № 496 від 22.07.2016 р. - в засіданні 01.02.2017 р.)

Заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача 11042,00 грн. збитків.

Ухвалою суду від 19.12.2016 року порушено провадження у справі № 908/3362/16, присвоєно справі номер провадження 18/141/16.

В судовому засіданні, відкритому 01.02.2017 р., оголошувалася перерва до 15.02.2017 р.

Вступну та резолютивну частити рішення оголошено в засіданні 15.02.2017 р.

В судовому засіданні 01.02.2017 р. позивач підтримав вимоги з підстав, викладених у позові. В обґрунтування вимог вказував, що Військовим радгоспом «Дніпровський» Міністерства оборони України, правонаступником якого є ДП «Дніпровське», та ФОП ОСОБА_1 укладено договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності № 7 від 27.04.2006 р. (договір діяв до 23.04.2016 р.), відповідно до якого відповідачу передано в оренду нежитлове приміщення площею 51,5 кв.м. (бокс НОМЕР_1), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. Факт передачі в оренду нежитлового приміщення зафіксовано в акті приймання-передачі від 27.04.2006 р. У акті приймання-передачі також зазначено, що у нежитловому приміщенні (бокс НОМЕР_1) відсутня електрифікація та не має ніякого устаткування. Представником ВАТ «Запоріжжяобленерго» 14.05.2007 р. встановлено факт незаконного підключення електроустаткування (преса та насосу) з боксу НОМЕР_1 до електромережі та споживання електроенергії без укладання договору, про що складено акт про порушення Правил користування електроенергією споживачем № 00004183 від 14.05.2007 р. На підставі акту про порушення Правил користування електроенергією споживачем № 00004183 від 14.05.2007 р. ВАТ «Запоріжжяобленерго» зроблено розрахунок за період з 15.05.2006 р. по 14.05.2007 р. за 365 днів на суму 10815,84 грн. ВАТ «Запоріжжяобленерго» пред'явлено Військовому радгоспу «Дніпровський» МОУ, як балансоутримувачу електромережі, рахунок № 5006 на суму 10815,84 грн. Позивач вказував, що з пояснень відповідача слідує, що вона незаконно підключилася до електромережі з відома колишнього директора Військового радгоспу «Дніпровський» МОУ. Рішенням господарського суду Запорізької області від 19.01.2009 р. у справі № 12/306/08 з Військового радгоспу «Дніпровський» стягнуто на користь ВАТ «Запоріжжяобленерго» 10815,84 грн. основного боргу, 108,16 грн. судового збору та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. На підставі рішення суду від 19.01.2009 р. у справі №12/306/08 відкрито виконавче провадження. Зобов'язання з погашення заборгованості ДП «Дніпровське» почало добровільно виконувати перед ЗАТ «Запоріжжяобленерго» з квітня 2016 р. З посиланням на ч. 6 ст. 261 ЦК України позивач вважає, що ним не пропущено позовну давність. Позивач зазначав, що ФОП ОСОБА_1 через несанкціоноване незаконне підключена до електромережі через електромережу Військового радгоспу «Дніпровський» МОУ за сприянням колишнього директора Військового радгоспу «Дніпровський» МУО Терещенка Б.О. здійснила розкрадання електроенергії на суму 10815,84 грн., що встановлено Актом про порушення правил користування електроенергією № 00004183 від 14.05.2007 р. Внаслідок незаконних дій колишнього директора підприємства штрафні санкції за незаконне споживання електроенергії безпідставно навмисно віднесені на позивача, чим завдано шкоди державному підприємству. Позивач з посиланням на ст. ст. 1160, 1172, 1191, 1192 ЦК України просив стягнути з відповідача 11042,00 грн. збитків.

В судове засідання 15.02.2017 р. позивач свого представника не направив, про причини неявки суд не сповістив, вимоги суду не виконав.

Відповідач заявлені позовні вимоги не визнав. У відзив на позов вказував, що ФОП ОСОБА_1 та ВАТ «Запоріжжяобленерго» не укладалося жодних договорів електропостачання за адресою м.Запоріжжя, вул. Незалежності, 13, жодний об'єкт нею не підключався. Відповідно до договору оренди № 7 в користуванні у відповідача перебувало нежитлове приміщення площею 51,5 кв.м., розміщене за адресою: 69013, АДРЕСА_2, про який зазначає позивач, в оренді у ФОП ОСОБА_1 не перебував, що підтверджується актом приймання-передачі. З акту про порушення Правил користування електричною енергією споживачем від 14.05.2007 р. та рішення господарського суду Запорізької області у справі № 12/306/08 від 19.01.2009 р. правопорушником є Військовий радгосп «Дніпровський», а не ФОП ОСОБА_1 Також відповідач зазначав, що зміна керівника підприємств не є підставою для поновлення строків позовної давності.

В судовому засіданні 01.02.2017 р. відповідачем заявлено клопотання про припинення провадження у справі у зв'язку з тим, що 11.01.2017 р. державним реєстратором внесено запис про припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1. Клопотання про припинення провадження у справі відхилено судом з оглядну на наступне:

Згідно п. 3.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» громадянин, який мав статус суб'єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратив такий статус, не може бути стороною в судовому процесі у господарському суді, якщо не має інших визначених законом підстав для його участі у такому процесі. Однак якщо відповідна зміна статусу відбулася під час розгляду справи господарським судом, вона не тягне за собою наслідків у вигляді зміни підвідомчості такої справи, оскільки на час звернення до господарського суду її розгляд належав до юрисдикції останнього.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на час звернення з позовом до суду мала статус суб'єкта підприємницької діяльності, однак на час вирішення справи стан фізичної особи-підприємця - припинено, отже з врахуванням вказаної вище постанови пленуму, відповідачем у справі слід вважати - ОСОБА_1

Третя особа - ВАТ «Запоріжжяобленерго» письмові пояснення на позов не надала, в судовому засіданні 01.02.2017 р. представник не зміг підтвердити виконання позивачем в добровільному порядку рішення суду у справі № 12/306/08 через відсутність таких відомостей; щодо заявлених позовних вимог зазначив, що порушення в електроенергетиці вчинено саме позивачем, а з відповідачем третя особа не мала правовідносин; чи зазнав позивач в результаті винних дій відповідача збитків третій особі не відомо.

В судове засіданні 15.02.2017 р. представник третьої особи не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Згідно з п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Всі учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час та місце розгляду спору, проте позивач та третя особа не скористалися своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України, участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони, про відмову від позову позивач не заявив, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 15.02.2017 року за відсутності представника позивача та третьої особи.

Заслухавши представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд встановив:

Військовим радгоспом «Дніпровський» Міністерства оборони України (правонаступником якого є позивач у даній справі, орендодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 (відповідач у справі, орендар) 27.04.2006 р. укладено договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності, за умовами якого орендодавець зобов'язався передати, а орендар прийняти в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно (нежитлове приміщення), загальною площею 51,5 кв.м., розміщене за адресою: АДРЕСА_2, складське приміщення, знаходиться на балансі Військового радгоспу «Дніпровський» МОУ. Строк дії договору неодноразово продовжувався, про що сторонами укладалися відповідні додаткові угоди. Додатковою угодою від 22.04.2013 р. строк дії договору оренди продовжувався до 23.04.2016 р. Фактично приміщення передано орендарю за актом приймання передачі об'єкта від 27.04.2006 р.

При проведенні перевірки представниками ВАТ «Запоріжжяобленерго» виявлено бездоговірне споживання електричної енергії боксу №8 на території радгоспу «Дніпровський», про що складено акт про порушення правил користування електричною енергією № за № 00004183 від 14.05.2007р. Комісією з розгляду актів про порушення Правил користування електричною енергією розглянуто акт № 0004183 про порушення ПКЕЕ абонентом радгоспом «Дніпровський». Відповідно до протоколу засідання від 17.01.2008 р. комісією з розгляду актів про порушення ПКЕЕ вирішено здійснити розрахунок електроенергії по акту № 0004183 в період з 15.05.2006 р. по 14.05.2007 р. на суму 10815,84 грн. У встановленому законом порядку вказаний протокол споживач не оскаржив.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 19.01.2009 р. у справі №12/306/08 від задоволено позовні вимоги ВАТ «Запоріжжяобленерго» та стягнуто з Військового радгоспу «Дніпровський» МОУ 10815,84 заборгованості за недовраховану електроенергію, 108,16 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Як свідчать матеріали справи, виконавче провадження № 52438923, відкрите за наказом господарського суду від 14.04.2009 р. у справі № 12/306/08 про стягнення 10815,84 грн. з Військового радгоспу «Дніпровський» МОУ на користь ВАТ «Запоріжжяобленерго», завершено, виконавчий документ повернуто стягувачу без виконання відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (постанова від 29.11.2016 р.).

Як вказує позивач, ним виконано рішення суду та з метою відшкодування завданих збитків в порядку регресу він звернувся з позовною заявою до ФОП ОСОБА_7, якою здійснено незаконне підключення до електромережі.

Суд вважає заявлені вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного:

З змістом статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні обов'язки виконуються у межах встановлених законом або договором; особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частини 1 та 2 статті 14 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування у вигляді втрат, заподіяних у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, чи витрат, необхідних для відновлення порушеного права, а також у вигляді неодержаних доходів (упущеної вигоди). Згідно зі статтею 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 228 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу. Державні (комунальні) підприємства за наявності підстав зобов'язані вжити заходів щодо стягнення в порядку регресу збитків з інших суб'єктів господарювання або стягнути збитки з винних працівників підприємства відповідно до вимог законодавства про працю.

Таким чином, неодмінною умовою виникнення у відповідача перед позивачем обов'язку відшкодувати визначені позивачем суми за наведених предмету та підстав позову є неправомірна поведінка відповідача, що спричинила витрати управненої сторони, та виконання позивачем обов'язку відповідача відшкодувати заподіяні відповідачем збитки на користь управненої особи (тобто, виконати зобов'язання замість відповідача).

Підставами нарахування Військовому радгоспу «Дніпровський» МОУ (правонаступником якого є позивач у справі) вартості недовраховної електроенергії в розмірі 10815,84 грн. (як споживачу) визначено пункти 6.41, 6.42 Правил користування електричною енергією, якими передбачено, що у разі виявлення під час контрольного огляду або технічної перевірки уповноваженим представником постачальника електричної енергії, від якого споживач одержує електричну енергію, або електропередавальної організації порушень цих Правил або умов договору на місці виявлення порушення у присутності представника споживача оформляється акт порушень. На підставі акта порушень уповноваженими представниками постачальника електричної енергії (електропередавальної організації) під час засідань комісії з розгляду актів про порушення визначаються обсяг недоврахованої електричної енергії та сума завданих споживачем збитків.

Статтею 27 вказаного Закону унормовано, що правопорушеннями в електроенергетиці є, зокрема, самовільне підключення до об'єктів електроенергетики і споживання енергії без приладів обліку.

Таким чином, відповідальність за виявлене порушення несе позивач, на якого і покладена така відповідальність, як на споживача електричної енергії.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Наведена стаття міститься в главі 82 ЦК України, що регулює правовідносини щодо відшкодування шкоди та передбачає право регресу в разі, якщо вона відшкодувала потерпілому шкоду, завдану іншою особою в рамках деліктних правовідносин між нею та потерпілим.

Регрес за своїм змістом є зобов'язанням по відшкодуванню шкоди, понесеної однією особою з вини або за рахунок іншої, а тому може бути визначений як зобов'язання з відшкодування шкоди, що виникає в результаті перекладання сплаченого однією особою іншій на третю особу. Відтак, регресне зобов'язання - це зворотна вимога про повернення грошей або майна третій особі, виконане однією особою за іншу або з вини останньої.

Із встановлених судом обставин справи вбачається, що за судовим рішенням у справі № 12/306/18 до споживача (Військового радгоспу «Дніпровський» МОУ) застосовано оперативно-господарську санкцію в вигляді нарахування вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачем правил користування електричною енергією.

Судовим рішенням у справі № 12/306/08, на яке посилався позивач, не встановлено фактів, що мають преюдиціальне значення для вирішення цього спору. При розгляді справи №12/306/08 також не установлено обставин, що не підлягають доказуванню. Натомість, в рішенні суду у вказаній справі встановлено, що не підтверджені будь-якими доказами доводи позивача, що Військовий радгосп «Дніпровський» не здійснював самовільного підключення до електромереж та самовільного споживання електроенергії, а вказані дії здійснювались орендарями нерухомого майна, що належить радгоспу. При цьому, обставини того, що особою, відповідальною за порушення правил користування електричною енергією є інша особа, а не Військовий радгосп «Дніпровський» МОУ, не було установлено.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Умовами частин 1 та 2 статті 623 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

За статтею 226 Господарського кодексу України, статтею 623 Цивільного кодексу України відшкодування збитків, заподіяних порушенням зобов'язання, є обов'язком сторони-порушника.

Відповідно до приписів ПКЕЕ споживач зобов'язаний не допускати безоблікового користування електричною енергією від технологічних електричних мереж споживача, а також відшкодовувати збитки, завдані постачальнику електричної енергії (електропередавальній організації), у разі виявлення безоблікового користування електричною енергією від технологічних електричних мереж споживача.

У даному випадку позивач зобов'язаний сплачувати вартість недоврахованої електроенергії в розмірі 10815,84 грн. внаслідок його власної неправомірної поведінки (в особі колишнього керівника), а не відповідача у даній справі.

Також суд наголошує, що позивачем не надано належних та допустимих доказів понесення ним збитків в заявленому до стягнення розмірі.

Враховуючи вимоги закону та беручи до уваги встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку про відсутності у діях відповідача ознак складу цивільного правопорушення, що відповідно до статей 22, 1166 Цивільного кодексу України унеможливлює задоволення позову про стягнення збитків (шкоди) в порядку регресу.

Крім того, суд зазначає, що заявлені позивачем до стягнення судові витрати (108,16 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу), які були стягнуті з нього на виконання рішення господарського суду Запорізької області від 19.01.2009 р. у справі № 12/306/08, не є збитками в розумінні статті 22 Цивільного кодексу України та статті 224 Господарського кодексу України, у зв'язку з чим підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

Посилання позивача на ст. ст. 1160, 1172 та 1192 ЦК України суд вважає безпідставними, оскільки вказані статті не підлягають застосуванню у даних спірних правовідносинах. При цьому, якщо позивач вважає, що винною особою в завданні йому шкоди є колишній директор ОСОБА_8, питання щодо притягнення його до відповідальності може бути вирішено в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Оцінивши усі обставини справи у їх сукупності та дослідивши надані сторонами по справі докази, суд дійшов висновку, що позивач не навів обставин та підстав, що зумовлювали б виникнення у нього права зворотної вимоги до відповідача щодо відшкодування шкоди на користь позивача відповідно до наведених ним у позовній заяві предмету та підстав позову, внаслідок чого в задоволенні позову відмовляється.

З урахуванням встановлених у справі обставин судом не досліджується питання застосування наслідків спливу позовної давності.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 ГПК України, 22 лютого 2017 р.

Суддя В.В. Носівець