РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2017Справа №910/22190/16
За позовом Приватного малого підприємства "Інтерсевен"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житло-буд"

про стягнення 380 033,00 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Востров В.О. (директор)

Шевчук П.В. (довіреність № 124/16 від 22.12.2016)

від відповідача: Гладченко В.О. (довіреність № 4 від 29.01.2016)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Приватне мале підприємство "Інтерсевен" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Житло-буд" (відповідач) 380 033,00 грн. заборгованості за договором на монтаж, налагодження ліфтового обладнання № 3/09 від 03.02.2009, з яких: 184 989,60 грн. - сума основного боргу (секція № 5 та секція № 8), 179032,93 грн. - інфляційні втрати та 16 010,47 грн. - 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.12.2016 порушено провадження по справі № 910/22190/16 та призначено її до розгляду на 22.12.2016.

16.12.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшли документи по справі.

22.12.2016 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У поданому відзиві відповідач зазначає, що на даний час ліфти не змонтовані, не проведено пусконалагоджувальні роботи, ліфти не введено в експлуатацію.

В судове засідання 22.12.2016 з'явились представники позивача, відповідача та надали суду пояснення по справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2016 відкладено розгляд справи № 910/22190/16 на 24.01.2017.

11.01.2017 через відділ діловодства суду від позивача надійшли документи по справі та письмові пояснення. У поданих письмових поясненнях позивач зазначив, що заборгованість у розмірі 184 990,00 грн. складається з наступних сум: 82238,40 грн. - заборгованість по 5 секції, 85082,40 грн. - заборгованість по 8 секції та 17 669,20 грн. - заборгованість по 3 секції).

13.01.2017 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про залучення до участі у справі третьої особи.

20.01.2017 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли додаткові пояснення по справі. У поданих додаткових поясненнях відповідач зазначає про неврахування позивачем оплат у розмірі 113500,00 грн. та у розмірі 50 000,00 грн. Крім того, відповідач зазначив, що оскільки не отримував від позивача актів належної форми по 5 та 8 секції, вимоги є передчасними.

В судове засідання 24.01.2017 з'явились представники позивача та відповідача.

Представник відповідача надав суду пояснення по справі, заперечив щодо належного технічного стану ліфтів, підтримав подане через відділ діловодства суду клопотання про залучення до участі у справі третьої особи та просив суд його задовольнити.

Представник позивача заперечив проти залучення до участі у справі третьої особи, надав пояснення стосовно своїх заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ГПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, з огляду на обставини справи, предмет спору у даній справі, суд відмовив в задоволенні клопотання про залучення до участі у справі Товариства з обмеженою відповідальністю "Житло-Сервіс" як третьої особи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.01.2017 продовжено строк вирішення спору у справі № 910/22190/16 на 15 днів, розгляд справи № 910/22190/16 відкладено на 09.02.2017.

03.02.2017 від відповідача надійшли додаткові пояснення по справі.

03.02.2017 від позивача надійшли документи по справі.

09.02.2017 до початку судового засідання від позивача надійшли документи та пояснення, у яких останній зазначає, що у зв'язку з перерахуванням і виявленими помилками, сума заборгованості відповідача перед позивачем складає 134 802,60 грн., однак відповідної заяви про зменшення розміру позовних вимог позивачем надано не було.

У судовому засіданні 09.02.2017 представники позивача підтримали позовні вимоги у повному обсязі, просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог, надав усні пояснення по справі та документи для долучення до матеріалів справи.

Враховуючи те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття судового рішення, з огляду на визначені ст. 69 ГПК України строки вирішення спору, з метою запобігання безпідставному затягуванню розгляду справи, в судовому засіданні 09.02.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

03.02.2009 між Приватним малим підприємством "Інтерсевен" (далі - підрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Житло-буд" (далі - замовник) укладено договір на монтаж, налагодження ліфтового обладнання № 3/09 від 03.02.2009, відповідно до п. 1.1. якого замовник передає, а підрядник приймає на себе виконання робіт по монтажу, налагодженню пасажирських ліфтів фірми «Ізамет» в житловому приміщенні за адресою: вул. Докучаєвська, 23, секція № 1, 2, 3, 5, 8, 9, 11, 15.

Відповідно до п. 3.1 Договору, загальна вартість по даному договору визначається в сумі: секція № 1 - 63200,00 грн., секція № 2 - 67742,00 грн., секція № 3 - 70902,00 грн., секція № 5 - 70902,00 грн., секція № 8 - 68532,00 грн., секція № 9 - 80382,00 грн., секція № 11 - 73 667,00 грн., секція № 15 - 67940,00 грн. Всього 675 920,00 грн. з ПДВ.

Положеннями п. 4.1 Договору встановлено, що розрахунок здійснюється на основі виконаних робіт по акту ф-2, ф-3.

Пред'явленні до оплати акти повинні оплачуватися замовником в 3-денний строк з моменту їх отримання (п. 4.2 Договору).

Згідно з п. 7.2 Договору, договірні роботи приймаються замовником по акту.

Відповідно до п. 8.1 Договору, Договір вступає в силу з дня підписання його сторонами і діє до здачі ліфтів в експлуатацію.

З матеріалів справи вбачається, зо відповідно до Актів № 1-Д, № 2-Д, № 3-Д відповідач передав позивачу обладнання для його монтажу по вул. Докучаєвській, 23.

11.09.2011 між ТОВ «Житло-Буд», ТОВ «Житло-Сервіс», МПМ «Інтерсевен» та інспектором Держгірпромнагляду підписані Акти приймання ліфтів по вул. Протасів Яр, № 8 корпус № 5 та корпус № 8.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом зазначає, що станом на 01.11.2016 у відповідача існує заборгованість перед позивачем у розмірі 184989,60 грн. за монтаж, накладку ліфтів по секції № 5 та секції № 8.

На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем долучені до матеріалів справи Акт № 3/09 приймання виконаних робіт за вересень 2009 на суму 97 682,40 грн. по секції № 5 та Акт № 3/09 приймання виконаних робіт за вересень 2009 на суму 82 238,40 грн. по секції № 8.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Дослідивши умови укладеного між сторонами договору № 3/09 від 03.02.2009, суд дійшов висновку що зазначений договір за своєю правовою природою є договором підряду.

Частиною 1 статті 837 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ч. 2 1 ст. 837 Цивільного кодексу України).

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково (ч. 1 ст. 854 ЦК України).

На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем долучені до матеріалів справи Акт № 3/09 приймання виконаних робіт за вересень 2009 на суму 97 682,40 грн. по секції № 5 та Акт № 3/09 приймання виконаних робіт за вересень 2009 на суму 82 238,40 грн. по секції № 8.

Судом встановлено, що зазначені Акти не підписані зі сторони відповідача.

Відповідач заперечує проти факту виконання робіт позивачем робіт по секціях № 5 та № 8 та зазначає, що надані позивачем акти не відповідають встановленій законодавством формі. З актів № 3/09 приймання виконаних робіт за вересень 2009, наданих позивачем, неможливо встановити які саме роботи виконані позивачем та яка їх вартість.

Відповідач зазначає, що 16.12.2016 отримав лист позивача про оплату заборгованості за роботи по секціях № 5 та № 8, однак, враховуючи те, що встановити вартість виконаних робіт було неможливим, відповідач повідомив позивача про необхідність складення актів у відповідній формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 853 ЦК України, замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом належним та допустимим доказом у справі лише у разі, якщо позивач, у відповідності до ст. ст. 32, 33, 34 Господарського процесуального кодексу України довів реальне виконання ним робіт в обсягах та вартістю, зазначених ним в акті, а мотиви відмови другої сторони від підписання такого акта визнані судом необґрунтованими.

Позивач зазначає, що неодноразово направляв відповідачу спірні Акти для підписання, однак відповідачем акти повернені не були.

Так, суд зазначає, матеріали справи місять докази направлення позивачем відповідачу спірних актів лише 25.10.2016.

Однак, в матеріалах справи міститься заперечення відповідача проти виконання робіт, зазначених у спірних актах (лист № 450 від 05.10.2016).

З зазначеного листа вбачається, що з 14.12.2013 жодних актів виконаних робіт від позивача відповідачу не надходило, інформація про виконання будь-яких робіт відсутня.

Таким чином, на позивача покладений обов'язок довести, що ним фактично виконані роботи за Актом № 3/09 приймання виконаних робіт за вересень 2009 на суму 97 682,40 грн. по секції № 5 та за Актом № 3/09 приймання виконаних робіт за вересень 2009 на суму 82 238,40 грн.

Так, суд неодноразово зобов'язував позивача надати розрахунок суми основного боргу, заявленого до стягнення, однак позивачем належним чином вимоги ухвал суду виконані не були.

Відповідно до вимог п. 3.1 Договору, вартість робіт по 5 та 8 секція становить: секція № 5 - 70902,00 грн., секція № 8 - 68532,00 грн. без ПДВ, тобто всього з ПДВ 167 320,80 грн.

В той же час, позивач обґрунтовуючи позовні вимоги наявністю заборгованості по секції №5 та № 8 заявляє до стягнення 184 989,60 грн.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних первинних документів, які б підтверджували заявлену до стягнення суму заборгованості.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що оскільки відповідачем надані заперечення на долучені позивачем до матеріалів справи Акти № 3/09 приймання виконаних робіт за вересень 2009, які направлені відповідачу лише у жовтні 2016, а позивачем не надано доказів, що вартість виконаних ним робіт по секції № 5 та секції № 8 становить саме суму 167 320,80 грн. або 184 989,60 грн., суд дійшов висновку, що спірні акти не є належними доказами підтвердження наявної заборгованості.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору № 3/09 від 03.02.2009 між сторонами були погоджені та підписані наступні акти: Акт № 11/11 за жовтень 2009 на суму 80187,00 грн., Акт № 3/09 за листопад 2009 на суму 90 000,00 грн., Акт № 3/09 за листопад 2011 року на суму 100 000,00 грн., Акт № 3/09 за березень 2012 на суму 50 000,00 грн., Акт № 3/09 за квітень 2012 на суму 50 000,00 грн., Акт № 3/09 за вересень 2013 на суму 31 290,40 грн., Акт № 3/09 вересень 2013 на суму 54 640,00 грн., Акт № 3/09 за грудень 2013 на суму 35000,00 грн. Крім того, і позивачем і відповідачем у розрахунках відображений акт виконаних робіт за 21.10.2013 на суму 50 000 грн. Таким чином, відповідно до підписаних між сторонами актів, позивачем виконано, а позивачем прийнято робіт на загальну суму 541 117,40 грн.

Таким чином, якщо припустити, що виконані роботи по секції № 5 та секції № 8 становлять 167 320,80 грн. (Акти № 3/09 приймання виконаних робіт за вересень 2009), то сума виконаних позивачем робіт становила б 708 438,20 грн.

Однак, умовами Договору чітко встановлено, що загальна вартість по даному договору становить 675 920,00 грн.

Відповідно до п. 8.4 Договору встановлено, що зміни та доповнення до даного Договору дійсні лише в тому випадку, якщо вони здійснені в письмовому вигляді і підписані належним чином уповноваженими представниками сторін.

Матеріали справи не місять доказів підписання уповноваженими представниками сторін угод про збільшення вартості робіт за договором на монтаж, налагодження ліфтового обладнання № 3/09 від 03.02.2009.

Зазначене свідчить про те, що спірні Акти № 3/09 приймання виконаних робіт за вересень 2009 не є належними доказами виконання робіт позивачем саме на суму, зазначену в Актах.

Судом також встановлено, що відповідачем, на виконання взятих на себе зобов'язань здійснено оплати за виконані позивачем роботи на загальну суму 654430,40 грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи банківськими виписками.

При цьому, суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що оплата у розмірі 113500,00 грн. не є оплатою по спірному договору, оскільки з банківської виписки за 06.02.2009 вбачається, що призначенням платежу за вказаною сумою було: «аванс за монтаж ліфтів дог.3/09 від 03.02.2009 по вул. Докучаївській, 23».

Таким чином, оплата у розмірі 113 500,00 грн. є оплатою саме по спірному договору на монтаж, налагодження ліфтового обладнання № 3/09 від 03.02.2009.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт виконання робіт за договором № 3/09 від 03.02.2009 на суму 541 117,40 грн., та оплату робіт на суму 654 430,40 грн.

Суд зазначає, що враховуючи наявні у матеріалах справи Акти приймання ліфтів по вул. Протасів Яр, № 8 корпус № 5 та корпус № 8, копії технічних паспортів на ліфти, позивачем доведено факт виконання робіт по секціях № 5 та № 8, однак позивачем первинними документами не доведено вартості виконаних робіт.

Суми, зазначені у Актах № 3/09 приймання виконаних робіт за вересень 2009 суперечать умовам договору, та іншим атам, підписаним між сторонами.

Інших первинних документів, які б підтвердили, що вартість виконаних робіт по секції № 5 та секції № 8, становить суму, заявлену позивачем до стягнення, матеріали справи не містять.

Більше того, оскільки Акти № 3/09 приймання виконаних робіт за вересень 2009 складені у довільній формі, встановити, що саме було виконано позивачем та у якій сумі неможливо.

Суд враховує також той факт, що доказів передачі позивачем відповідачу паспортів на ліфти матеріали справи не містять, як і не містять доказів введення ліфтів по секції № 5 та № 8 в експлуатацію.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, враховуючи наведене вище, а також те, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту реального виконання робіт на суму, зазначену в Актах № 3/09 приймання виконаних робіт за вересень 2009, враховуючи заперечення відповідача проти зазначених актів, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення суми основного боргу розмірі 184 989,60 грн. є безпідставною, передчасною та задоволенню не підлягає.

Крім того, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 194,05 грн. та інфляційних втрат у розмірі 5 387,02 грн.

Згідно з ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Оскільки в процесі судового розгляду не було встановлено факту прострочення виконання відповідачем грошових зобов'язань перед позивачем, а вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат є похідними від вимоги про стягнення основного боргу, у якій позивачу відмовлено, то вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат також задоволенню не підлягають.

Відповідно положень до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 14.02.2017.

Суддя С.О. Турчин