РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2017Справа №910/20502/16

За позовом Приватного акціонерного товариства «ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля»

до Державного підприємства «Укршахтгідрозахист»

про стягнення 8139355,72 грн.

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року Приватне акціонерне товариство «ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до відповідача, Державного підприємства «Укршахтгідрозахист» про стягнення заборгованості за договором на постачання електричної енергії в розмірі 8139355,72 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 20.03.2007 між сторонами укладено Договір №373пр/147/07 на постачання електричної енергії, згідно у умовами якого позивач здійснював постачання відповідачеві електричної енергії для забезпечення потреб електроустановок відповідача.

Відповідач, в порушення умов договору, обов'язки щодо сплати вартості поставленої електричної енергії належним чином не виконав, внаслідок чого за період з жовтня 2013 року по березень 2014 року у останнього виникла заборгованість за активну електроенергію в розмірі 4138158,79 грн. та за реактивну електроенергію в розмірі 38007,11 грн.

Крім того на вказану заборгованість позивачем у відповідності до ст.625 ЦК України нараховано також 3% річних у розмірі 334638,12 грн. та інфляційні втрати в сумі 3628551,70 грн.

На підставі викладеного просить задовольнити позов та стягнути заборгованість за спожиту теплову енергію та нараховані фінансові санкції.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, разом з тим, у попередніх судових засіданнях підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив суд задовольнити позов.

Відповідач уповноваженого представника у судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив, проте у попередніх судових засіданнях заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, разом з тим через загальний відділ діловодства господарського суду міста Києва подав відзив на позовну заяву в якому також заперечив проти позовних вимог, зокрема зазначив, що у Державного підприємства «Укршахтгідрозахист» перед позивачем не виникало зобов'язань по сплаті грошових коштів за спожиту електричну енергію за Договором №373пр/147/07 від 20.03.2007, оскільки фінансування відповідача здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України то закупівля електроенергії у відповідача здійснювалась відповідно до Закону України «Про здійснення державних закупівель» положеннями якого встановлено, що до всіх замовників фінансування яких повністю або частково здійснюється за рахунок державних коштів за умови, що вартість предмета закупівлі перевищує 100 тисяч гривень, забороняється укладення договорів які передбачають витрачання державних коштів без проведення процедури закупівлі.

За таких обставин, враховуючи що відповідач є неприбутковою організацією і утримується виключно за рахунок бюджетних коштів у відповідності до кошторисів, що складаються на один календарний рік з 01 січня по 31 грудня кожного року, то за період з січня по березень 2014 року зобов'язання між позивачем та відповідачем виникли на підставі Договору від 20.01.2014 в межах одного бюджетного періоду, відтак у відповідача відсутні зобов'язання за Договором №373пр/147/07 від 20.03.2007.

Крім того, відповідач вважає, що позивачем неправомірно нараховано до стягнення суму трьох відсотків річних та інфляційних втрат, оскільки позивач не звертався до відповідача із вимогою про сплату заборгованості.

Разом з тим, відповідач зазначає, що в не проведенні розрахунків із позивачем за вказаним договором відсутня вина відповідача оскільки починаючи з 07 квітня 2014 року на території Донецької та Луганської областей запроваджено проведення антитерористичної операції. Враховуючи, що шахти для яких поставлялася електроенергія знаходились на території Донецької області, незаконними формуваннями було захоплено адміністративні будівлі відповідача. Відтак останній посилається на вказані обставини як на обставини непереборної сили.

На підставі викладеного відповідача вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Розглянувши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20.03.2007 між Публічним акціонерним товариством «ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля» (згідно з додатковою угодою від 01.06.2011) (далі - постачальник) та Державним підприємством «Укршахтгідрозахист» (далі - споживач) укладено договір про постачання електричної енергії №373пр/147/07, умовами якого передбачено, що постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до нього, що є його невід'ємними частинами. Точка продажу електричної енергії визначена відповідно до додатку «Однолінійна схема надання доступу до місцевої (локальної) електромережі».

Пунктом 2.1 Договору визначено, що під час виконання умов цього договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов'язуються керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією (далі - ПКЕЕ).

Згідно з п.2.2.2 Договору, постачальник електричної енергії зобов'язується постачати споживачу електроенергію, як різновид товару, зокрема в обсягах, визначених відповідно до розділу 5 та з урахуванням умов розділу 6 цього договору (додаток «Договірна величина споживання електричної енергії споживачу та субспоживачам»).

Відповідно до п.п.2.3.2 та 2.3.3 Договору, споживач зобов'язувався дотримуватися режиму споживання електричної енергії згідно з умовами розділу 5 даного договору та підтримувати показники якості електричної енергії на межі балансової належності електричних мереж, дотримання яких залежить від споживача. На рівні, визначеному державними стандартами.

Оплачувати постачальнику вартість електричної енергії, знімати на надавати постачальнику відомості про показання розрахункових приладів обліку згідно з додатками «Порядок розрахунків» та «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії» (п.2.3.3 Договору).

Відповідно до п.2.3.4 Договору, споживач електричної енергії зобов'язаний здійснювати оплату за перетікання реактивної електричної енергії між електромережею постачальника електричної енергії та електроустановками споживача, знімати на надавати постачальнику відомості про показання розрахункових приладів обліку згідно з додатками «Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії», «Порядок розрахунків», «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії».

Пунктом 6.33 ПКЕЕ, затверджених постановою НКРЕ від 17.10.2005 № 910 (зі змінами) встановлено, що величина плати за перетікання реактивної електроенергії на межі розподілу електромереж визначається електропередавальною організацією відповідно до Методики обчислення плати за перетікання реактивної електроенергії між електропередавальною організацією та її споживачами, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 17.01.2002 №19 та визначається у відповідному договорі між електропередавальною організацією та споживачем, електроустановки якого приєднані до електричних мереж електропередавальної організації.

Згідно п.1.1 Додатку №2 до договору, тривалість розрахункового періоду - місяць. Дата початку розрахункового періоду 01 число місяця.

Пунктом 2.1 Додатку №2 до договору сторони погодили, що 01 числа щомісячно постачальник згідно з умовами цього додатку визначає обсяги та розраховує вартість спожитої споживачем активної електроенергії та послуг за перетікання реактивної електроенергії за розрахунковий період, оформлює зі свого боку та надає споживачу такі документи: акт звірки обсягів корисного відпуску електроенергії за тарифами, диференційованими за зонами доби; рахунки згідно з умовами цього додатку; акт про прийняття-передавання обсягу електроенергії; акт звірки між постачальником та споживачем.

Відповідно до п.2.4 Додатку №2 до договору, до 01 числа щомісячно споживач направляє уповноваженого представника у відділ розрахунків з юридичними особами постачальника для зокрема, одержання від постачальника документів, рахунків згідно п.п.2.1, 2.2 цього додатку.

Положеннями п.3.2 Додатку №2 до договору, споживач здійснює оплату отриманих від постачальника рахунків за спожиту активну електроенергію самостійно, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника у наступні терміни та в наступних розмірах:

- до 05 числа поточного місяця сплачує суму за фактично спожиту в звітному розрахунковому періоді активну електроенергію з урахуванням сум планових рахунків;

- до 05 числа поточного місяця здійснює оплату поточного споживання електроенергії у розмірі 100% від суми одержаного планового рахунку.

Згідно з п.5.4 Додатку №2 до договору, споживач після отримання рахунків згідно п. 5.2, 5.3 цього додатку, зокрема, у 5-ти денний термін з дати отримання рахунку сплачує (з урахуванням ПДВ) суму у розмірі перерахованої вартості послуг за перетікання реактивної електроенергії шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Додатковою угодою від 20.12.2013 до договору сторони продовжили термін дії договору, передбачений п.9.4 Договору, до 01.07.2014 по водовідливному комплексу з заглибними насосами в скиповому стволі шахти «№9 Капітальна» та до 31.12.2014 по водовідливному комплексу з заглибними насосами шахті «Заперевальна №2».

Відповідно до абз.4 п.6.1 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ №28 від 31.07.1996 (в редакції постанови НКРЕ від 17.10.2005 №910 із змінами) (далі - Правила) обсяги електричної енергії, які підлягають оплаті, мають визначатися відповідно до даних розрахункового обліку електричної енергії про її фактичне споживання. Пунктом 6.11 ПКЕЕ передбачено також, що остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі виставленого постачальником рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії визначеного за показами розрахункових засобів обліку, які фіксуються у терміни, передбачені договором, та/або розрахунковим шляхом у випадках, передбачених цими Правилами.

Крім того, 09.01.2013 між Публічним акціонерним товариством «ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля» (учасник) та Державним підприємством «Укршахтгідрозахист» (замовник) укладено договір №5/13/147/04 про закупівлю товарів (робіт або послуг) за державні кошти, відповідно до якого учасник зобов'язується у 2013 році поставити замовникові електричну енергію (як різновид товару) для забезпечення потреб електроустановок замовника, а замовник - прийняти і оплатити вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснювати інші платежі згідно з умовами цього договору та конкретизацією умов згідно договору про постачання електричної енергії від 20.03.2007 №147/07, який є невід'ємним додатком до цього договору.

Також, 20.01.2014 між Публічним акціонерним товариством «ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля» (учасник) та Державним підприємством «Укршахтгідрозахист» (замовник) укладено договір №373пр/147/07 про закупівлю товарів (робіт або послуг) за державні кошти, відповідно до якого учасник зобов'язується у 2014 році поставити замовникові електричну енергію (як різновид товару) для забезпечення потреб електроустановок замовника, а замовник - прийняти і оплатити вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснювати інші платежі згідно з умовами цього договору та конкретизацією умов згідно договору про постачання електричної енергії від 20.03.2007 №373пр/147/07, який є невід'ємним додатком до цього договору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач взяті на себе зобов'язання за договором протягом спірного періоду () виконав належним чином, поставляв споживачу електричну енергію та надавав послуги з компенсації перетікання реактивної енергії згідно умов договору, факт та момент передачі товару підтверджується наявними в матеріалах справи копіями Актів прийняття-передавання товарної продукції, наданими позивачем з чітким зазначенням обсягу спожитої електричної енергії та періоду споживання. Дані акти підписані відповідачем та скріплені печатками товариств.

Відповідач, в свою чергу, своїх зобов'язань за договором в частині оплати спожитої електричної енергії не виконав, внаслідок чого у останнього утворилася заборгованість за активну електричну енергію в сумі 4138158,79 грн. за період з жовтня 2013 року по березень 2014 року та заборгованість за реактивну електричну енергію в розмірі 38007,11 грн. за вказаний період.

Так, правовідносини, що виникають в процесі продажу, купівлі та споживання електричної енергії регулюються нормами Закону України «Про електроенергію» та положеннями Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою НКРЕ № 28 від 31.07.1996 (в редакції Постанови НКРЕ від 17.10.2005 № 910 зі змінами) (далі - ПКЕЕ).

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про електроенергетику» та пункту 1.3 ПКЕЕ споживання електроенергії можливе лише на підставі договору укладеного з енергопостачальником.

Статтею 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпеку експлуатації енергетичного та іншого обладнання.

Договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регламентує відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем, та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін (п.5.1 ПКЕЕ).

Статтями 26, 27 Закону України «Про електроенергетику» передбачено відповідальність споживача за порушення умов договору з енергопостачальником та правил користування електричною енергією.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем виникли зобов'язання з договору поставки, згідно якого, в силу ст.712 Цивільного кодексу України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму, що підтверджується документами, копії та оригінали яких знаходяться у матеріалах справи.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж. якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно зі ст.275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Частинами 6, 7 ст.276 Господарського кодексу України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

У відповідності до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно з ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

У відповідності до вимог ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що позивачем при розрахунку вартості спожитої активної електричної енергії та послуг з перетікання реактивної електроенергії застосовано тарифи, які встановлюються Національною комісією регулювання електроенергетики України.

З огляду на викладене позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за спожиту за активну електроенергію в розмірі 4138158,79 грн. та за реактивну електроенергію в розмірі 38007,11 грн. за період з жовтня 2013 року по березень 2014 року є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України).

Нормами ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідно до якого сума інфляційних втрат складає 3628551,70 грн., сума 3% річних становить 334638,12 грн., суд дійшов висновку про його обґрунтованість і відповідність умовам закону, внаслідок чого зазначені суми підлягають стягненню з відповідача.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Разом з тим, заперечення відповідача проти позовних вимог, викладені у відзиві на позовну заяву судом оцінюються критично виходячи з наступного.

Відповідач зазначає, що у останнього відсутні зобов'язання перед позивачем за Договором №373пр/147/07, проте викладені обставини спростовуються укладенням між сторонами Договорів №5/13/147/04 від 09.01.2013 та №373пр/147/07 від 20.01.2014 які містять чіткі посилання на укладений між сторонами Договір №373пр/147/07 від 20.03.2007.

Як вбачається зі змісту ст.26 Закону України «Про електроенергетику» та п.6.1 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 №28, споживання електричної енергії можливе тільки на підставі договору з енергопостачальником.

Разом з тим, зазначені Договори №5/13/147/04 від 09.01.2013 та №373пр/147/07 від 20.01.2014 укладались між сторонами на підставі проведення конкурсних торгів у відповідності до Закону України «Про здійснення державних закупівель».

Відтак відповідачеві мали виділятись бюджетні кошти для оплати спожитої електроенергії у 2013 та 2014 роках.

Крім того, посилання відповідача на запровадження антитерористичної операції в Донецькій області, як на форс-мажорні обставини, судом відхиляються з огляду на їх безпідставність, оскільки наданим відповідачем Сертифікатом торгово-промислової палати України №6635 від 08.08.2016 визначено період дії форс-мажорних обставин для відповідача з 01.08.2014 по 03.09.2015, в той же час позивачем заявлено до стягнення заборгованість за період з жовтня 2013 року по березень 2014 року.

Таким чином зазначений сертифікат не може підтверджувати наявність форс-мажорних обставин для відповідача за спірний період.

Також судом відхиляються заперечення відповідача щодо неправомірності нарахування позивачем інфляційних втрат та трьох відсотків річних у зв'язку із не направленням відповідачеві вимоги про сплату заборгованості, оскільки в розумінні ст.625 Цивільного кодексу України така вимога може бути пред'явлена кредитором у позовній заяві за весь час прострочення грошового зобов'язання.

Разом з тим, доводи відповідача щодо неможливості підтвердження факту укладання та підписання договору та додатків до нього є безпідставними та необґрунтованими, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Зокрема, позивач надав суду належним чином завірену копію договору на постачання електричної енергії №373пр/147/07 від 20.03.2007, копію Договору №5/13/147/04 про закупівлю товарів (робіт або послуг) за державні кошти від 09.01.2013, копію Договору №373пр/147/07 про закупівлю товарів (робіт або послуг) за державні кошти від 20.01.2014, в яких, зокрема, наявні посилання на договір №373пр/147/07 від 20.03.2007, копії актів прийняття-передавання товарної продукції.

Згідно зі статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона, як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Відповідно до ст.34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на спростування викладених у позові обставин.

Разом з тим, щодо розподілу судового збору, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За приписами ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» мінімальна заробітна плата з 01.01.2016 становить 1378 грн.

Таким чином, враховуючи розмір заявлених позовних вимог в сумі 8139355,72 грн., за подання до суду даної позовної заяви, позивачем мав бути сплачений судовий збір в розмірі 122090,34 грн.

Проте як вбачається з наявного в матеріалах справи платіжного доручення № від 31.10.2016, останнім було сплачено судовий збір в розмірі 122031 грн.

За таких обставин, з позивача підлягає стягненню в дохід Державного бюджету України судовий збір за подання до суду розглядуваної позовної заяви в сумі 59,34 грн.

З урахуванням положень ст.49 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.43, 33, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Укршахтгідрозахист» (03680, м. Київ, пров. Приладний, буд. 2-А; ідентифікаційний код 32442405) на користь Приватного акціонерного товариства «ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля» (84302, Донецька обл., м. Краматорськ, вул. Островського, буд. 8; ідентифікаційний код 00169 (чотири мільйона сто тридцять вісім тисяч сто п'ятдесят вісім) грн. 79 коп. заборгованості за активну електроенергію, 38007 (тридцять вісім тисяч сім) грн. 11 коп. заборгованості за реактивну електроенергію, 3628551 (три мільйона шістсот двадцять вісім тисяч п'ятсот п'ятдесят один) грн. 70 коп. інфляційних втрат, 334638 (триста тридцять чотири тисячi шістсот тридцять вісім) грн. 12 коп. 3 % річних та витрати по сплаті судового збору в розмірі 122090 (сто двадцять двi тисячi дев'яносто) грн. 34 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля» (84302, Донецька обл., м. Краматорськ, вул. Островського, буд. 8; ідентифікаційний код 00169845) в дохід Державного бюджету України судовий збір в розмірі 59 (п'ятдесят дев'ять) грн. 34 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписаний 24.02.2016

Суддя Я.В. Маринченко