ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2017 р.Справа № 916/4590/15
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Лисенко В.А.

Суддів: Діброви Г.І., Савицького Я.Ф.

Секретар судового засідання: Молодов В.С.

За участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1, за довіреністю;

від відповідача ОСОБА_2, за довіреністю.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКИЙ РІТЕЙЛ»

на рішення Господарського суду Одеської області від 19 грудня 2016 року

по справі № 916/4590/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКИЙ РІТЕЙЛ»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВИНФОРТ»

про стягнення 1 082 497, 92 грн.

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКИЙ РІТЕЙЛ» звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВИНФОРТ» про стягнення 1 082 497, 92 грн. пені та судових витрат, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідачем порушені умови договору поставки від 01 червня 2011 року, а саме не був поставлений товар у визначений угодою строк.

У грудні 2015 року ТОВ «ВИНФОРТ» звернулося із зустрічною позовною заявою, в якій просило визнати пункт 8.1 договору поставки № 01/06/2011 від 01 червня 2011 року недійсним з моменту початку дії договору; розірвати зазначений договір з 04 серпня 2015 року; стягнути з ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ РІТЕЙЛ» на користь ТОВ «ВИНФОРТ» 3 % річних у розмірі 14 129, 04 грн. та інфляційні збитки у розмірі 37 503, 20 грн., а також судовий збір в сумі 1 218 грн.

ОСОБА_3 Господарського суду Одеської області від 19 травня 2016 року (головуючий суддя Петренко Н.Д., судді: Желєзна С.П., Никифорчук М.І.) у задоволені позовних вимог ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ РІТЕЙЛ» відмовлено. Зустрічний позов ТОВ «ВИНФОРТ» задоволено частково. Визнано недійсним пункт 8.1 договору поставки № 01/06/2011 від 01 червня 2011 року, укладеного між ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ РІТЕЙЛ» та ТОВ «ВИНФОРТ». В решті зустрічних позовних вимог ТОВ «ВИНФОРТ» відмовлено. На користь ТОВ «ВИНФОРТ» з ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ РІТЕЙЛ» стягнуто 1 218 грн. судового збору.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 16 серпня 2016 року (головуючий суддя Лашин В.В., судді: Величко Т.А., Воронюк О.Л.) рішення Господарського суду Одеської області від 08 квітня 2016 року по справі № 916/4590/15 - скасовано, позов ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ РІТЕЙЛ» задоволено; зустрічну позовну заяву ТОВ «ВИНФОРТ» задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «ВИНФОРТ» на користь ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ РІТЕЙЛ» 1 082 497, 92 грн. пені за прострочення поставки товару, а також 34 098, 49 грн. судового збору за розгляд справи . Стягнуто з ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ РІТЕЙЛ» на користь ТОВ «ВИНФОРТ» 14 129, 04 грн. 3 % річних та 37 503, 20 грн. інфляційних втрат за порушення строків оплати та 2 557, 80 грн. судового збору за розгляд справи. В решті зустрічних позовних вимог - відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 25 жовтня 2016 року касаційну скаргу ТОВ «ВИНФОРТ» задоволено частково. Рішення Господарського суду Одеської області від 08 квітня 2016 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 16 серпня 2016 року в частині первісних позовних вимог скасовано. Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 16 серпня 2016 року в іншій частині залишено без змін. Справу № 916/4590/15 в частині первісних позовних вимог направлено на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.

ОСОБА_3 Господарського суду Одеської області від 19 грудня 2016 року по справі № 916/4590/15 (суддя Літвінов С.В.) позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з ТОВ «ВИНФОРТ» на користь ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ РІТЕЙЛ» грошові кошти у розмірі 10 950, 32 грн. в рахунок сплати пені за прострочення поставки товару та 1 642, 55 грн. в рахунок відшкодування судового збору. В решті позову відмовлено.

Рішення суду в частині стягнення сум мотивоване неналежним виконанням умов договору поставки № 01/06/2011 від 01 червня 2011 року, укладеного між сторонами, в частині постачання товару у визначений угодою строк.

В частині часткового задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач може нести відповідальність тільки за невиконання замовлення № НОМЕР_1 від 10.07.2015р. Враховуючи ступень виконання відповідачем зобов'язання та відсутністю доказів спричинення позивачеві збитків від несвоєчасного поставлення товару, враховуючи інтереси обох сторін у зобов'язанні, ступінь вини відповідача та обсяг допущеного ним порушення, суд першої інстанції на підставі п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України, ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшив розмір пені та стягнув 10 950, 32 грн.

Не погодившись з вищезазначеним судовим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКИЙ РІТЕЙЛ» звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, сторона вважає висновок суду про те, що замовлення від 24.07.2015р. № НОМЕР_2, від 31.07.2015р. № НОМЕР_3, від 07.08.2015р. № НОМЕР_4, від 14.08.2015р. № НОМЕР_5 є дублюючими, а не окремими замовленнями, не відповідають дійсності, оскільки всі замовлення було зроблено через платформу електронної комерції Comarch EDI, у звязку з чим є окремими замовленнями.

Крім цього, апелянт посилається на те, що ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ РІТЕЙЛ» отримало лист ТОВ «ВИНФОРТ» від 14.07.2015р. про неможливість виконання договірних зобов'язань та розірвання договору поставки № В01/06/2011 від 01 червня 2011 року лише 20.07.2015р., але не 14.07.2015р., що підтверджується відповідною відміткою в журналі реєстрації вхідної кореспонденції.

Також апелянт вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано приписи ст. 83 ГПК України, ст. 233 ГК України та ст.ст. 551, 549 ЦК України, оскільки у відповідача відсутні виняткові обставини, тому суд не мав права зменшувати розмір нарахованої пені.

Більш детальніше доводи зазначені у скарзі.

У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «ВИНФОРТ» висловило заперечення щодо викладених доводів апеляційної скарги та вважає рішення місцевого господарського суду таким, що не підлягає скасуванню.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 16 січня 2017 року судовою колегією у складі головуючого судді Лисенко В.А., суддів Діброви Г.І., Савицького Я.Ф., справу прийнято до розгляду та призначено до розгляду на 14 лютого 2017 року о 10:30 год.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Одеської області, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступників висновків.

За приписами ст. 101 ГПК України визначено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Судовою колегією встановлено, що 01 червня 2011 року між ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ РІТЕЙЛ» (покупець) та ТОВ «ВИНФОРТ» (постачальник) укладено договір поставки № В 01/06/2011 (далі - Договір) з протоколом розбіжностей, відповідно до якого ТОВ «ВИНФОРТ» зобов'язалось поставляти окремими партіями згідно замовлень на поставку, а ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ РІТЕЙЛ» приймати і оплачувати товар на оговорених договором умовах за найменуванням, цінами та асортиментом, вказаним в додатку № 1 Специфікація/прайс-лист.

Відповідними положеннями Договору сторони погодили умови та порядок постачання (розділ 2, пункти 2.1.-2.19.), порядок приймання товару (п.п. 3.1.-3.10.), вимоги до якості (п.п. 4.1.-4.10.), вимоги до тари, пакування та маркування (п.п. 5.1.-5.7.), визначення ціни товару та порядку розрахунків (п.п. 6.1.-6.10.), умови та порядок повернення товару (п.п. 7.1.-7.5.), взаємну відповідальність сторін (п.п. 8.1.-8.9.), звільнення від відповідальності у разі настання форс-мажорних обставин (п.п. 9.1.-9.5.), порядок вирішення спорів (п.п.10.1.-10.2.), строк його дії, порядок внесення змін та розірвання (п.п. 11.1.-11.4.), вказали в заключних положеннях статуси сторін як платників податків, додатки, які є невідємною частиною договору (всього 7: додаток № 1 Специфікація/Прайс-лист, додаток № 2 Порядок направлення та прийняття замовлень на поставку через платформу електронної комерції еХіte, додаток № 3 Зразок замовлення на поставку з повідомленням про вручення, додаток № 4 Список представників постачальника, відповідальних за приймання замовлень та відправлення повідомлень про отримання, додаток № 5 Форма заявки на участь в акції, додаток № 6 Особливі (додаткові) умови поставки, додаток № 6).

Положеннями п. 2.3. протоколу розбіжностей до договору сторони погодили, що замовлення на поставку направляється постачальнику не менше ніж за 6 календарних днів до поставки з повідомленням про отримання. Зразок замовлення на поставку з повідомленням про отримання міститься в Додатку № 3 до дійсного Договору. Список представників ТОВ «ВИНФОРТ», відповідальних за приймання замовлень і відправлення повідомлень про отримання, їх контактні телефони, вказуються в Додатку № 4 до цього Договору. У разі, зміни представників, відповідальних за прийом замовлень і відправлення повідомлень про отримання, ТОВ «ВИНФОРТ» зобов'язаний повідомити про це ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ РІТЕЙЛ», про що сторонами підписується Додаток № 4 в новій редакції.

31 серпня 2014 року між сторонами укладено додаткове погодження № 5, яким сторони погодили внести зміни до п. 2.2. Договору та погодили, що замовлення передаються покупцем нарочно, факсимільним або електронним звязком, а у разі відсутності таких телефонограмою. При використанні сторонами способу передачі заявок шляхом електронного повідомлення (ЕDI-документа) через платформу електронної комерції, сторони підписують додаток № 2. Замовлення повинно містити наступну інформацію: номер та дату замовлення, номер та дату договору, найменування постачальника, найменування покупця, асортимент товару, кількість товару, дату доставки товару постачальником на склад або магазин, вказаний покупцем, адресу складу або магазину, вказаного покупцем.

З 10 травня 2013 року ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ РІТЕЙЛ» та ТОВ «ВИНФОРТ» працюють через платформу електронної комерції Comarch EDI (ТОВ КомАрх).

Пунктом 2.8. Договору сторони визначили, що постачальник зобов'язується не менш ніж за 14 календарних днів повідомити покупця про неможливість поставляти товар, зазначений у специфікаціях. В інших випадках постачальник несе відповідальність за прострочення поставки товару і недопоставку товару згідно з умовами договору та чинного законодавства.

Пунктом 8.1. Договору передбачена відповідальність постачальника перед покупцем за невиконання зобов'язання з постачання товару в зазначений строк (день) у виді пені в розмірі 5% від вартості несвоєчасно поставленого товару за кожний день прострочення поставки.

Як стверджує позивач, 10.07.2015р., 24.07.2015р., 31.07.2015р., 07.08.2015р., 14.08.2015р. ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ РІТЕЙЛ» через платформу електронної комерції було зроблено замовлення № НОМЕР_1 (ОRDER), № НОМЕР_2 (ОRDER), № НОМЕР_3 (ОRDER), № НОМЕР_4 (ОRDER), № НОМЕР_5 (ОRDER) на поставку ТОВ «ВИНФОРТ» у строк до 16.07.2015р. покупцю товару у кількості 304 пляшки на загальну суму 28 442, 40 грн., у строк до 30.07.2015р. товару у кількості 1020 пляшок на загальну суму 92 666, 16 грн., у строк до 06.08.2015р. товару у кількості 1020 пляшок на загальну суму 92 666, 16 грн., у строк до 13.08.2015р. товару у кількості 1020 пляшок на загальну суму 92 666, 16 грн. у строк до 20.08.2015р. товару у кількості 1020 пляшок на загальну суму 92 666, 16 грн. відповідно, місце доставки Дніпропетровськ, вул. Маршала Малиновського, 114., що підтверджується звітами ТОВ КомАрх. (т. І, а.с. 27-32).

Оскільки постачальник свої зобовязання по відвантаженню товару покупцю не виконав, покупець, керуючись положеннями п. 8.1 Договору, нарахував пеню на кожну партію неотриманого товару з даті очікуваної поставки по 30.09.2015р. на загальну суму 1 082 497, 92 грн., виходячи з наступного розрахунку:

109 503, 24 грн. за 77 днів + 291 898, 40 грн. за 63 дні + 259 465, 25 грн. за 56 днів + 227 032, 09 за 49 днів +194 598, 94 грн. за 42 дні відповідно = 1 082 497, 92 грн.

Стягнення вказаної штрафної санкції стало підставою для звернення ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ РІТЕЙЛ» до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до ТОВ «ВИНФОРТ» з посиланням на порушення останнім п.п. 2.8., 8.1. укладеного між сторонами договору № В 01/06/2011 від 01.06.2011р., а також положень ст.ст. 526, 549, 610, 611 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору позивачем через платформу електронної комерції було зроблено замовлення у відповідача, а саме:

- від 10.07.2015р. за № НОМЕР_1 (ОRDER) на поставку у строк до 16.07.2015р. покупцю товару у кількості 304 пляшки на загальну суму 28 442, 40 грн.;

- від 24.07.2015р. за № НОМЕР_2 (ОRDER) на поставку у строк до 30.07.2015р. покупцю товару у кількості 1020 пляшок на загальну суму 92 666, 16 грн.;

- від 31.07.2015р. за № НОМЕР_3 (ОRDER) на поставку у строк до 06.08.2015р. покупцю товару у кількості 1020 пляшок на загальну суму 92 666, 16 грн.;

- від 07.08.2015р. за № НОМЕР_4 (ОRDER) на поставку у строк до 13.08.2015р. покупцю товару у кількості 1020 пляшок на загальну суму 92 666, 16 грн.;

- від 14.08.2015р. за № НОМЕР_5 (ОRDER) на поставку у строк до 20.08.2015р. покупцю товару у кількості 1020 пляшок на загальну суму 92 666, 16 грн.;

З вищезазначених замовлень вбачається, що всі вони містять товарну позицію «Вино ігристе «Пік» н/сол, 0,75л.». При цьому у замовлені від 10.07.2015р. замовлено 240 пляшок, а у останніх замовленнях - 600 пляшок.

Крім цього, з видаткової накладної № РК1-006982 від 21.06.2015р. вбачається, що останнє замовлення позивача за № НОМЕР_6 від 19.06.2015р., яке виконував відповідач, також містить таку товарну позицію, однак у кількості лише 72 пляшки.

Пунктом 2.8. Договору передбачено, що постачальник зобов'язується не менш ніж за 14 календарних днів повідомити покупця про неможливість поставляти товар, зазначений у специфікаціях. В інших випадках постачальник несе відповідальність за прострочення поставки товару і недопоставку товару згідно з умовами договору та чинного законодавства.

14 липня 2015 року ТОВ «ВИНФОРТ» надіслало на електрону адресу ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ РІТЕЙЛ» скан-копію листа від 14.07.2015р. про неможливість виконання договірних зобов'язань та розірвання договору поставки № В01/06/2011 від 01 червня 2011 року з 17 липня 2015 року, який було отримано останнім в цей же день, що підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, з 14 липня 2015 року починається перебіг 14-денного строку, передбаченого п. 2.8. Договору.

Отже, замовлення від 24.07.2015р. за №, від 31.07.2015р. за № НОМЕР_3, від 07.08.2015р. за № НОМЕР_4 та від 14.08.2015р. за № НОМЕР_5 були зроблені позивачем на поставку товару після отримання ним від відповідача повідомлення про неможливість виконання поставок.

При цьому, періодичність відправлення замовлень позивачем, їх кількість, асортимент замовленого товару і загальна сума замовлень співпадають.

Крім загальних умов договору поставки, Договором передбачені також особливі умови, викладені у Додатку № 6 які містять умови надання позивачем маркетингових, інформаційних, мерчендайзингових та інших послуг, спрямованих на просування товару через мережу «Брусничка», у тому числі логістичні послуги на поставку товару, а саме доставка товару з розподільчого центру позивача, на який було здійснено поставку, безпосередньо до магазинів мережі «Брусничка».

З динаміки продажу товару відповідача у мережі магазинів «Брусничка» за період жовтень 2014р.-лютий 2015р., та замовлень позивачем позиції вино ігристе «Пік» н/сол у період з січня 2014 р. по травень 2015р., вбачається, що загальний обсяг продажу ігристого вина «Пік» у мережі магазинів позивача не відповідає замовленому.

Також, відповідач зазначив, що у травні 2015 року було закрито 54 магазини торговельної мережі «Брусничка», що в свою чергу призвело до значного зменшення загального обігу товару у мережі.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що замовлення від 24.07.2015р. за №, від 31.07.2015р. за № НОМЕР_3, від 07.08.2015р. за № НОМЕР_4 та від 14.08.2015р. за № НОМЕР_5 є дублюючими, а не окремими.

Положеннями ст. 32 ГПК України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст. 33 ГПК України).

Статтею 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК України).

З урахуванням вищезазначених норм, процесуальним законодавством на позивача покладено обовязок доведення суду тих обставин на які він посилається, у спосіб, визначений законом.

Однак, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що замовлення від 24.07.2015р. № НОМЕР_2, від 31.07.2015р. № НОМЕР_3, від 07.08.2015р. № НОМЕР_4, від 14.08.2015р. № НОМЕР_5 не є дублюючими, а є окремими.

Положеннями ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За приписами ст. 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України).

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

За змістом ч. 1 ст. 175 ГК України зазначено, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтями 193, 199 Господарського кодексу України, частиною 1 статті 216 Цивільного кодексу України визначено, що виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення ЦК України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Заходами відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій передбачено частиною 1 статті 216 та частиною 1 статті 546 ЦК України.

Згідно зі статтями 230, 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, яку відповідач зобов'язаний сплатити за невиконання чи неналежне виконання господарського зобов'язання. Якщо розмір штрафних санкцій не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором.

Положеннями ч. 1 статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

З урахуванням вищевказаного, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач може нести відповідальність згідно п. 8.1. Договору лише за невиконання замовлення № НОМЕР_1 від 10.07.2015р. на суму 28 442, 40 грн., у звязку з чим пеня за невиконання зобовязань з поставки товару становить 109 503, 24 грн. Апеляційним судом перевірено розрахунок позивача та визнано його вірним.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 30 листопада 2016 року відповідачем подано додаткові пояснення, в яких останній, в порядку статті 233 ГК України, статті 551 ЦК України та пункту 3 статті 83 ГПК України, просив зменшити розмір штрафних санкцій (а.с. 182-184).

В обґрунтування зазначає, що матеріали справи не містять доказів стосовно спричинення збитків або будь-яких інших негативних наслідків внаслідок непоставки товару з боку відповідача.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність виключних обставин, які дають підстави для зменшення пені, з огляду на таке.

Частиною 3 статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Аналогічне положення міститься і в ст. 233 ГК України.

За приписами п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України визначено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Пунктом 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011р. (з подальшими змінами та доповненнями) роз'яснено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Водночас, колегія суддів зазначає, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов'язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.13р. № 7-рп/2013.

Як вбачається зі змісту рішення у справі, місцевий господарський суд, зменшуючи розмір пені до 10 950, 32 грн., на підставі розгляду усіх обставин справи та оцінки зібраних у справі доказів, установив наявність тих виняткових обставин, з якими законодавство пов'язує можливість зменшення розміру неустойки.

Також слід зазначити, законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, дане питання вирішується господарським судом згідно зі ст.43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Так, зменшуючи розмір пені, яка підлягає стягненню, суд першої інстанції, врахував ступінь виконання відповідачем зобов'язання та відсутність доказів спричинення позивачеві збитків від несвоєчасного поставлення товару, інтереси обох сторін у зобов'язанні, ступінь вини відповідача та обсяг допущеного ним порушення.

Судова колегія вважає, що наведене вище у своїй сукупності є винятковою обставиною, яка є підставою для зменшення розміру пені.

Колегія суддів не бере до уваги доводи скаржника про те, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про можливість зменшення розміру пені, оскільки відповідач не довів винятковість обставин, за яких він не виконував взяті на себе перед товариством зобовязання з оплати поставленого товару.

Так, судова колегія зазначає, відповідно до норм статей 32, 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, між тим, під час вирішення даного спору, позивачем не надано, а відтак матеріали справи не містять доказів, які підтверджують наявність у позивача будь - яких збитків, які б були спричинені простроченням саме відповідача.

Виходячи з того, що можливість використання судом права на зменшення розміру штрафних санкцій, як і визначення розміру, до якого вони підлягають зменшенню, законодавством віднесено на розсуд суду, та враховуючи установлені місцевим господарським судом обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність підстав для зменшення пені до 10 950, 32 грн.

Зважаючи на вищевикладене, судова колегія зазначає, що із правомірно нарахованих 109 503, 24 грн. пені стягненню підлягає 10 950, 32 грн., а у стягненні 98 552, 92 грн. пені слід відмовити.

Наведені скаржником у апеляційній скарзі доводи, не спростовують висновків місцевого суду та не доводять їх помилковість, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

На підставі вищевикладеного, судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку, що господарський суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, повно і всебічно дослідив матеріали справи, надав правильну юридичну оцінку правовідносинам сторін у звязку з чим підстав для скасування або зміни рішення Господарського суду Одеської області та задоволення апеляційної скарги відсутні.

За таких обставин, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКИЙ РІТЕЙЛ» підлягає залишенню без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 19 грудня 2016 року по справі № 916/4590/15 без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта в порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись cт.cm. 99, 101, 103 п. 1, 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКИЙ РІТЕЙЛ» - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 19 грудня 2016 року по справі № 916/4590/15 - залишити без змін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано 15.02.2017р.

Головуючий суддя В.А. Лисенко

Суддя Г.І. Діброва

Суддя Я.Ф. Савицький