ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2017 року Справа № 904/7524/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Чимбар Л.В. (доповідач),

суддів: Антонік С.Г., Іванов О.Г.,

Секретар судового засідання Манчік О.О.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №18/217 від 16.01.2017 р., представник;

від третьої особи: ОСОБА_2, довіреність №58 від 21.09.2016 р., представник;

від відповідача: ОСОБА_3, довіреність №б/н від 12.07.2016 р., представник;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Гобумокс" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.11.2016р. по справі №904/7524/16

за позовом Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат", м. Жовті Води, Дніпропетровська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гобумокс", м. Жовті Води,Дніпропетровська область

третя особа, без самостійних вимог на предмет спору - Регіональне відділення фонду державного майна України

про стягнення заборгованості у розмірі 66 210,24 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 21.11.2016 року (суддя: Ліпинський О.В.) позовні вимоги державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" задоволено в повному обсязі. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Гобумокс" на користь державного підприємство "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" основну заборгованості у розмірі 59313,74 грн., пеню у розмірі 4932,78 грн., три проценти річних у розмірі 667,91 грн., інфляційні втрати у розмірі 1295,81 грн., витрати зі сплати судового збору у розмірі 1378,00 грн.

Не погодившись з зазначеним рішенням, відповідач звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказане рішення, відмовивши в задоволені позовних вимог державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" в повному обсязі.

Посилається на те, що справу було розглянуто господарським судом за відсутності представника відповідача, оскільки відповідач не був повідомлений належним чином про час розгляду справи, тобто з порушенням вимог п.2 ст.104 ГПК України.

Крім того, скаржник в апеляційній скарзі зазначив, що нерухоме майно - будівля площею 1296,0кв.м, розміщена за адресою: м.Жовті Води, пров. Монтажний, 11, не знаходиться в державній власності, і, відповідно, на балансі позивача, а тому він припинив оплату орендної плати.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просив рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

22.02.2017р. від відповідача на адресу суду надійшло клопотання про зупинення провадження у справі у зв'язку з переглядом Дніпропетровським апеляційним господарським судом справи №904/5335/16 за позовом заступника прокурора Дніпропетрвоської області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області, м. Дніпро до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гобумокс", м. Жовті Води Дніпропетровської області за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державногопідприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат", м. Жовті Води Дніпропетровської області про стягнення 74 048 грн. 53 коп., розірвання договору оренди від 18.09.2015р. № 12/02-5790-ОД та зобов'язання повернути об'єкт оренди за актом приймання-передачі та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гобумокс", м. Жовті Води, Дніпропетровська область до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області, м. Дніпро; третя особа: Державне підприємство "Східний гірничо-збагачувальний комбінат", м. Жовті Води Дніпропетровської області про визнання недійсним договору оренди № 12/02-5790-ОД від 18.09.15р. Відповідач в клопотанні зазначив, що, на його думку, рішення по вищезгаданій справі буде мати преюцидійне значення для справи №904/7524/16, а тому вважає, що вирішення даної справи неможливе до вирішення пов?язаної з нею справи №904/5335/16,

Колегія суддів відмовила в задоволенні вказаного клопотання, оскільки вважає, що матреіали справи містять достатньо доказів для вирішення справи по суті.

В судовому засіданні 22.02.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вислухавши пояснення представників позивача, відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного:

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 104 ГПК України порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, якщо, зокрема, справу розглянуто господарським судом за відсутністю будь-якої із сторін, не повідомленої належним чином про місце засідання суду.

Відповідно до п.п.3.9.1., 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог ч.1 ст.64 та ст.87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Як зазначено у рішенні господарського суду, відповідач явку представника в судове засідання 21.11.2016 року не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив.

Але, матеріали справи містять поштове повідомлення від 15.11.2016р. про отримання відповідачем копії ухвали про призначення справи до розгляду на 21.11.2016р. лише 22.11.2016р. (а.с.151).

Таким чином, доводи скаржника про неповідомлення його належним чином про час та місце розгляду справи, викладені у апеляційній скарзі, є підставними та обґрунтованими.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 104 ГПК України оскаржуване рішення підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позову з наступних підстав:

Як вбачається з матеріалів справи, 18.09.2015 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській області (Орендодавець Третя особа) та Відповідачем (Орендар) укладено договір оренди № 12/02-5790-ОД нерухомого майна (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно будівлю (реєстраційний номер 14309787.12.АААЖБЕ243) площею 1296,0 кв. м., розташоване за адресою: м. Жовті Води, пров. Монтажний, 11, що перебуває на балансі ДП "Східний ГЗК" (Балансоутримувач - Позивач), вартість якою згідно з незалежною оцінкою станом на 20.03.2015 становить 721 321 грн.

Майно передано у користування для виробничих потреб орендаря (п. 1.2. Договору).

Відповідно до п. 3.1 договору орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України №786 від 04.10.1995 (зі змінами) і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку - травень 2015 року - 11 639,49 грн.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць (п. 3.3. Договору).

Згідно з п. 3.4. договору, у випадку користування об'єктом оренди протягом неповного календарного місяця (першого та/або останнього місяця оренди) добова плата за дні користування визначається пропорційно на основі орендної плати за відповідні місяці пропорційно дням користування.

Відповідно до п. 3.6. договору, орендна плата перераховується до державного бюджету та Балансоутримувачу у співвідношенні відповідно до про пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і даних на кінець періоду, за який здійснюється платіж: 70% до державного бюджету по місцю реєстрації орендаря у податковій інспекції на рахунки відкриті відділенням казначейства у розмірі 8147,64 гри.; 30% балансоутримувачу у розмірі 3491,85 грн.

Орендна плата вноситься не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря протягом дії договору.

Пунктом 5.3. договору, оренди сторони обумовили, що Орендар зобов'язується своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та Балансоутримувачу.

Вказаний договір укладено строком на два роки та 11 місяців та діє з 18.09.2015 по 17.08.2018 (включно) (п. 10.1. Договору).

18.09.2015 орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду державне майно, що підтверджується актом приймання-передачі нежитлового приміщення площею 1296,0 кв. м. будівлі, яка знаходиться на балансі ДП "Східний ГЗК", за адресою: м. Жовті Води, пров. Монтажний, 11.

В період з жовтня 2015 по липень 2016 обєкт оренди використовувався відповідачем, що підтверджується відповідними актами здачі-приймання робіт (надання послуг), які підписані представниками сторін та скріплені печатками підприємств, та виставленими на підставі цього рахунками-фактурами (а.с.60-85).

В порушення умов договору відповідачем зобов'язання щодо сплати орендних платежів на користь балансоутримувача було виконано частково, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 59 313,74 грн.

Крім основної заборгованості позивач заявиви позовні вимоги про стягнення з відповідача 4 932,78 грн. пені, 667,91 грн. - 3% річних, 1 295,81 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до приписів ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону, а одностороння відмова від виконання своїх зобовязань неприпустима.

Частина перша статті 202 Цивільного кодексу України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини другої статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно частини першої статті 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Статтею 759 Цивільного кодексу України передбачено, що наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності (ч.1 ст.283 ГК України).

Відповідно до ч.6 ст.283 ГК України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно з ч.ч.1, 5 ст.762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Частиною першою ст.286 ГК України передбачено, що орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Право балансоутримувача на частку орендної плати передбачено частиною 2 статті 19 Закону України Про оренду державного та комунального майна.

Беручи до уваги все наведене вище, колегія суддів вважає обґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення орендної плати за договором оренди у розмірі 59313,74 грн.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі у вигляд обовязку сплатити неустойку.

За приписами ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 343 ГК України встановлено, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 3.8. договору, у випадку несвоєчасного або не в повному обсязі перерахування орендної плати, остання підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному п. 3.6 співвідношенні, відповідно до чинного законодавства України, з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Позивачем було надано розрахунок пені за період прострочення сплати орендних платежів з 16.11.15 по 15.08.16, яка розрахована за кожен місяць оренди окремо, в загальному розмірі 4932,78 грн.

Перевіривши вказані нарахування, колегія суддів вважає їх такими, що не суперечать нормам чиного законоджавства та умовам договору, а тому доходить висновку про стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 4932,78 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем були нараховані 3% річних за загальний період прострочення з 16.11.15 по 15.08.16 у розмірі 667,91 грн., та інфляційні втрати за період прострочення з 16.11.2016 по 15.08.2016 у розмірі 1295,81 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційнихх втрат, колегія суддів дійшла до висновку про їх обгрунтованість, а тому вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про стягнення 3% річних за загальний період прострочення з 16.11.15 по 15.08.16 у розмірі 667,91 грн., та інфляційні втрати за період прострочення з 16.11.2016 по 15.08.2016 у розмірі 1295,81 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що нерухоме майно - будівля площею 1296,0кв.м, розміщена за адресою: м.Жовті Води, пров. Монтажний, 11, не знаходиться в державній власності та не перебуває на балансі позивача спростовуються наявними в матералах справи доказами, а саме: листом Фонду державного майна України по Дніпропетровскій області щодо передачі державного майна в оренду, яке розташоване за адресою: м.Жовті Води, пров. Монтажний, 11 та перебуває на балансі структурного підрозділу гідрометалургійного заводу ДП "СхідГЗК" (а.с.42) та витягом з Єдиного реєстру об'єктів державної власності щодо державного майна (а.с.220).

Надані відповідачем державний акт на право постійного користування земельною делянкою та інвентарна картка обліку основних завсобів не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки не містять даних про місцезнаходження об'єкту нерухомості.

На підставі вищенаведеного апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.11.2016р. у даній справі скасуванню з підстав порушення норм процесуального права з постановленням нового рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Гобумокс" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.11.2016р. по справі №904/7524/16 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гобумокс" (52210, Дніпропетровська область, м. Жовті Води, провулок Монтажний, 11, ) на користь Державного підприємство "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (52210, Дніпропетровська область, м. Жовті Води, вул. Горького, 2, ) основну заборгованості у розмірі 59 313,74 грн., пеню у розмірі 4 932,78 грн., три проценти річних у розмірі 667,91 грн., інфляційні втрати у розмірі 1 295,81 грн., витрати зі сплати судового збору у розмірі 1378,00 грн., видати наказ.

Видачу відповідного наказу доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий Л.О. Чимбар

Суддя О.Г. Іванов

Суддя С.Г. Антонік

Постанова виготовлена в повному обсязі 27.02.2017року.