Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "20" лютого 2017 р. Справа № 906/57/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Тимошенка О.М.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції, довіреність від 25.10.16.)

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність від 11.01.17.)

від третьої особи: не з'явився

розглянув у судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" Регіональна філія "ОСОБА_3 залізниця" ПАТ "Українська залізниця"

до Державного підприємства "Новоград-Волинське досвідне лісомисливське господарство"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на

стороні позивача - ОСОБА_3 митниці Державної фіскальної служби України

(м.Львів)

про стягнення 4276,31 грн.

Позивач звернувся до господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з відповідача на свою користь 4276,31 грн. нарахованих платежів за час затримки вагонів відповідача ОСОБА_3 митницею Державної фіскальної служби України.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому позов не визнав посилаючись на те, що підставою для складення залізницею Акту загальної форми на випуск вагонів з нарахуванням належних зборів за затримку вагонів стало проведення ОСОБА_3 митницею ДФС України митного огляду рухомого складу. В результаті проведеного переогляду вантажу, незаконного переміщення товару через митницю з боку ДП «Новоград-Волинське ДЛМГ» не встановлено, тому будь-якої шкоди відповідачем позивачу не завдано.Вважає, що саме ОСОБА_3 митниця Державної фіскальної служби України, в порушення вимог ст. 338 МК України та Інструкції, здійснила переогляд належного відповідачу товару комерційного призначення, без достатніх підстав, внаслідок чого позивач поніс додаткові витрати, а тому в разі встановлення судом збитків, заподіяних позивачу, усі витрати по їх відшкодуванню повинна нести саме ОСОБА_3 митниця Державної фіскальної служби України.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав у відповідності до письмового відзиву на позовну заяву. Вважає, що витрати по відшкодуванню збитків, заподіяних позивачу повинна нести третя особа - ОСОБА_3 митниця Державної фіскальної служби України.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився. Про причини неявки суд не повідомив, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Справа розглядається за наявними в ній матеріалами, відповідно до ст.75 ГПК України.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

07.07.2016 ДП «Новоград-Волинське досвідне лісомисливське господарство» (відповідач) відправило зі ст. Новоград-Волинський Південно-Західної залізниці до ст.Щецінек вагони № 67921031, 60500964, 60429529, 68702885, 67388140 з вантажем «деревина паливна», за накладними №34196329, 34196352, 34257998, 34258004, 34257972 (а.с.12-16).

12.07.2016 на ст.Мостиська-2 прибули вагони №67921031, 60500964 з вантажем «деревина паливна», які на підставі листа ОСОБА_3 митниці ДФС від 12.07.2016 № 2911-13-70-71/59 (а.с. 19) були відчеплені для проведення митного огляду.

Про затримання вищевказаних вагонів ОСОБА_3 залізницею (позивач) складено акт загальної форми від 12.07.2016 №1116 (а.с.17).

Вказані вагони були подані для здійснення митного огляду (переогляду) на ділянку митного контролю та надано телеграфне повідомлення від 12.07.2016 № 17-45 на станцію відправлення для повідомлення вантажовідправника (а.с. 20).

14.07.2016 на ст.Мостиська-2 прибули вагони №60429529, 68702885, 67388140 з вантажем «деревина паливна», які на підставі листа ОСОБА_3 митниці ДФС від 14.07.2016 (а.с.23) були відчеплені для проведення митного огляду.

Про затримання вищевказаних вагонів ОСОБА_3 залізницею (позивач) складено акт загальної форми від 14.07.2016 №1118 (а.с.24).

Вказані вагони були подані для здійснення митного огляду (переогляду) на ділянку митного контролю та надано телеграфне повідомлення від 15.07.2016 № 10-50 на станцію відправлення для повідомлення вантажовідправника (а.с. 26).

За результатами огляду вагонів інспектором митниці складено Акти про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 13.07.15 та від 15.07.15. Згідно вказаних Актів, порушень митних правил та сторонніх вкладень не виявлено (а.с. 21,27).

Після прийняття ОСОБА_3 митницею ДФС рішення про випуск вказаних вагонів, вони прослідували за призначенням.

Залізниця склала Акти загальної форми №1117 від 14.07.16 та №1120 від 15.07.16 (а.с.22,28) на випуск вагонів з нарахуванням належних платежів за затримку згідно зі ставками Збірника тарифів № 1 із застосуванням коригувального коефіцієнта, які склали 4276,31 грн. (а.с. 29,30).

З розрахунку позивача (а.с.29) вбачається, що початком затримки вагонів №60429529, 68702885, 67388140 є 14.07.2016 о 22.00 год., закінчення затримки - 15.07.2016 о 12.00 год. Зокрема, за користування вагонами нараховано 111,90 грн., за маневрову роботу - 1347,10 грн., за повідомлення телеграфом - 122,00 грн.

Загальна сума за затримки вказаних вагонів склала 1581,00грн.

З розрахунку позивача (а.с.30) вбачається, що початком затримки вагонів №№67921031, 60500964 є 12.07.2016 о 15.00 год., закінчення затримки - 14.07.2016 о 13.40 год. Зокрема, за користування вагонами нараховано 7,40 грн., за маневрову роботу - 1347,10 грн., за повідомлення телеграфом - 122,00 грн., калькуляція вартості митного огляду від 15.07.16 становить 1218,81грн.

Загальна сума за затримки вказаних вагонів склала 2695,31грн.

Частиною 1 ст. 26 Закону України "Про залізничний транспорт" від 04.07.1996 № 273/96-ВР передбачено, що обставини, які можуть служити підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників та одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів, засвідчуються актами.

15.12.2016 позивач направив відповідачу претензію № НЮ-1933 про сплату нарахованих платежів в сумі 4276,31 грн. за затримку вагонів, яку залишено без відповіді та задоволення (а.с.27). (а.с.31).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що згідно ст.ст. 22, 28, 31, 32 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС) , ст.ст. 30, 218, ч. 2 ст. 325, ст. 338 МК України в будь - якому випадку повинні бути відшкодовані витрати, пов'язані із здійсненням розвантажувальних, навантажувальних, перевантажувальних та інших операцій, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України.

Відповідач, заперечуючи проти позову вказує, що за результатами переогляду інспекторами митниці вагонів з деревиною сторонніх вкладень у вантажі «деревина паливна» не виявлено. Вважає, що саме ОСОБА_3 митниця Державної фіскальної служби має нести відповідальність перед позивачем.

Оцінивши подані сторонами докази, пояснення та матеріали справи, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України (далі - ГК України) умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно - правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Згідно з ч. 2 ст. 908 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно - правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 920 ЦК України встановлено, що в разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Стаття 4 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, передбачає, що перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення.

При цьому ст. 10 ЦК України, ч. З ст. 1 Митного кодексу України (МК України) передбачено застосування правил відповідного міжнародного договору, якщо в чинному міжнародному договорі України, укладеному у встановленому законом порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом цивільного законодавства.

Перевезення вантажів у міжнародному сполученні здійснюється, зокрема, відповідно до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі - СМГС), яка є чинною для України відповідно до Закону України «Про правонаступництво в Україні» та Віденської конвенції про правонаступництво держав щодо договорів.

За умовами ст. 15 СМГС, одночасно з пред'явленням вантажу до перевезення вантажовідправник для кожної відправки повинен представити станції відправлення правильно заповнену і підписану накладну.

Згідно зі ст. 3 СМГС, на умовах якого здійснювалося перевезення вантажу, його дія має обов'язкову силу для залізниць, відправників і одержувачів вантажу незалежно від державної приналежності сторін договору перевезення.

Статтею 32 СМГС передбачено, що перевізнику повинні бути відшкодовані всі додаткові витрати, пов'язані із перевезенням вантажів.

Згідно із ст. 119 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, п.п. 2, 15 Правил користування вагонами та контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 за № 165/3458, за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами користування вагонами і контейнерами. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати. Зазначена плата стягується також з вантажовідправників вантажоодержувачів у разі затримки вагонів (контейнерів), пов'язаної з митним оформленням.

Пункт 16 Правил користування вагонами і контейнерами передбачає випадки, коли вантажовідправник звільняється від плати за користування вагонами і контейнерами. Митні процедури не входять до цього переліку, а тому не є підставою звільнення вантажовідправника від плати за користування вагонами та контейнерами.

Згідно з п. 5.15 роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 № 04-5/601 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею» плата за користування вагонами як належності України, так і належності інших держав не є заходом відповідальності, яка може застосовуватись лише за наявності вини сторони у зобов'язанні.

Сума 4276,31 грн. розрахована Залізницею відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 26.03.2009 № 317, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за № 340/16356.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України «Про залізничний транспорт», ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, відправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми.

Згідно положень ч. 2 ст. 218 Митного кодексу України, операції, необхідні для здійснення митного контролю, проводяться за рахунок власників товарів або уповноважених ними осіб. Зазначена норма, як така що регулює здійснення митних формальностей саме на залізничному транспорті, є спеціальною по відношенню до норми ч.5 ст.338 Митного кодексу України, якою визначений загальний (для всіх видів транспорту) порядок здійснення митного контролю та відповідно до якої митний огляд у випадках не виявлення факту незаконного переміщення товарів проводиться за рахунок органу, з ініціативи якого здійснений такий огляд.

Окрім того, главою 32 Митного кодексу України, до якої включено ст. 218, врегульовано митні формальності на залізничному транспорті. Митними формальностями є сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи (п.29 ч.1 ст. 4 Митного кодексу України). Таким чином, дії щодо здійснення митницею митного огляду після митного оформлення, є митними формальностями, а тому на них розповсюджуються положення ст. 218 Митного кодексу України.

Отже, обов'язок власників товару або уповноважених ними осіб щодо оплати операцій, здійснених під час проведення митного контролю на залізничному транспорті, незалежно від факту виявлення незаконного переміщення товару під час здійснення такого контролю, визначений положеннями чинного законодавства, які мають бути застосовані до спірних правовідносин.

Як визначає ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.34 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статті 33 ГПК України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Відповідач позов за підставою та предметом не спростував, доказів перерахування платежів за затримку вагонів суду в сумі 4276,31 грн. не надав. Заперечення відповідача спростовуються викладеним вище.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення 4276,31грн. - платежів за затримку вагонів обґрунтовані, заявлені відповідно до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, наявними в матеріалах справи, та підлягають задоволенню.

В порядку ст. 49 ГПК України, судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства "Новоград-Волинське досвідне лісомисливське господарство" (11701, м. Новоград-Волинський, вул. Шепетівська,11, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця" (03680,м.Київ, Печерський район, вул. Тверська,5, код 40075815) :

- 4276,31 грн. за час затримки вагонів;

- 1600,00 грн. витрат на оплату судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 22.02.17

Суддя Тимошенко О. М.

Віддрукувати:

1- в справу

2- третій особі (рек. з повідом.)