донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

07.02.2017 справа №905/2009/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: суддіМарченко О.А. Зубченко І.В., Ломовцева Н.В.
За участю представників сторін: від позивача: від відповідача: розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Не з'явився Не з'явився Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", м. Маріуполь, Донецька область
на рішення господарського суду Донецької області
від11 жовтня 2016 р. (повний текст складено та підписано 17.10.2016р.)
у справі№ 905/2009/16 (головуючий суддя - Сажнева М.В., судді - Ніколаєва Л.В., Огороднік Д.М.)
за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м. Маріуполь, Донецька область
доПриватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", м. Маріуполь, Донецька область
простягнення 283 862 грн. 71 коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Донецької області від 11.10.2016 р. у справі №905/2009/16 позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м. Маріуполь, Донецька область до Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", м. Маріуполь, Донецька область про стягнення заборгованості у розмірі 283 862 грн. 71 коп., яка складається з суми основного боргу у розмірі 254 073,52 грн, 3% річних у розмірі 4828,12 грн та інфляційних втрат у розмірі 24961,07грн. - задоволені частково: з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість у розмірі 194 081 грн. 83 коп., 3% річних у розмірі 4823грн. 25 коп., інфляційні втрати у розмірі 24 961 грн. 07 коп. та витрати по сплаті судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

Приватним акціонерним товариством "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", м. Маріуполь, Донецька область подана апеляційна скарга, в якій останнє просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зокрема, скаржник вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки зміни до Договору поставки №1186 від 30.04.14р. відносно зміни ціни Ресурсів, які мають бути викладені у письмовій формі та підписані сторонами, не узгоджувались та не вносились. Також, як зазначає апелянт, що ані спірним договором, ані специфікацією №8 сторонами не визначено грошового еквіваленту спірного зобов'язання в іноземній валюті, оскільки формулювання "у разі збільшення курсу більш ніж на 3% на день оплати вартість буде перерахована" не свідчить про виникнення у відповідача зобов'язання здійснювати такий перерахунок відповідно до встановленого НБУ курсу долара США в розумінні статей 524, 533 Цивільного кодексу України. Крім того, дане положення передбачає лише можливість перерахунку ціни, яка є істотною умовою договору, і відповідно до п.4.2. Договору може бути змінена тільки по взаємному погодженню сторін шляхом внесення змін у цей Договір. За твердженням відповідача, оскільки зміна ціни Ресурсів не відбулася у спосіб, передбачений Договором, відсутність визначення грошового еквіваленту спірного зобов'язання в іноземній валюті в розумінні статей 524, 533 Цивільного кодексу України, а також те, що відповідач повністю сплатив заборгованість, яка виникла з умов Договору та узгоджених цін відповідно до специфікацій та виставлених рахунків, суд, як вважає апелянт, безпідставно стягнув з відповідача суму основного боргу з урахуванням курсової різниці.

Позивач проти апеляційної скарги заперечує та просить рішення суду залишити без змін, а скаргу - без задоволення, про що зазначив у відзиві на апеляційну скаргу.

Представники сторін наданими їм правом не скористались, у судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили. Про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Зважаючи на достатність наданих сторонами доказів та керуючись статтею 75 Господарського процесуального кодексу України - справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і переглядає законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Перевіркою матеріалів справи встановлено наступне.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4, м. Маріуполь, Донецька область звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", м. Маріуполь, Донецька область про стягнення заборгованості у розмірі 283 862 грн. 71 коп., яка складається з суми основного боргу у розмірі 254073,52 грн, 3% річних у розмірі 4828,12 грн та інфляційних втрат у розмірі 24961,07грн.

Позовні вимоги до Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", м. Маріуполь, Донецька область обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору на придбання сировини, паливно-енергетичних або матеріально - технічних ресурсів (договір поставки) №1186 від 30.04.2014р. в частині своєчасної оплати поставленого товару (ресурсів).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності факту неналежного виконання відповідачем його зобов'язань за договором на придбання сировини, паливно-енергетичних або матеріально - технічних ресурсів (договір поставки) №1186 від 30.04.2014р. щодо своєчасної оплати поставлених позивачем ресурсів.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши доводи заявника апеляційної скарги, повноту встановлених судом обставин справи та їх юридичну оцінку, оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм чинного законодавства, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду є законним і обґрунтованим з наступних підстав.

Так, 30.04.2014р. між сторонами укладено договір на придбання сировини, паливно-енергетичних або матеріально - технічних ресурсів (договір поставки) №1186, за умовами якого Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (постачальник) зобов'язався поставити та передати у власність Публічного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (покупця), а відповідач прийняти та оплатити матеріали товари (надалі - Ресурси), на умовах, передбачених договором. (пункт 1.1 договору).

В свою чергу, згідно копії Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 05.05.2016р. №21914197, відомостей з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України та статуту, найменування відповідача - Приватне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", у зв'язку з чим належне найменування відповідача - Приватне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" через зміну організаційно - правової форми останнього.

Таким чином, сторонами за спірним договором є Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 та Приватне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча".

Оцінивши зміст спірного договору, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що останній за правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм глави 54 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України.

Згідно з статтею 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до п. 3.3 договору, строки поставки ресурсів зазначаються у специфікаціях.

Поставка Ресурсів здійснюється за цінами, які визначені у відповідності до умов поставки, визначені в специфікаціях та включають в себе всі податки, збори та інші обов'язкові платежі, а також вартість тари, упаковки, маркування та інші видатки постачальника, пов'язані з поставкою Ресурсів. (пункт 4.1. договору)

Пунктом 4.2 договору визначено, що ціна на Ресурси може бути змінена тільки за взаємною згодою сторін шляхом внесення змін в даний договір.

Згідно з п. 5.1. та 5.2. договору, сторони в умовах договору передбачили, що оплата покупцем Ресурсів здійснюється в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом строку, вказаного в специфікації, який відраховується з моменту поставки ресурсів та надання документів, визначених в п. 6.4. даного договору.

За умовами договору, приймання Ресурсів за кількістю здійснюється відповідно вимогам Інструкції, затвердженою постановою Держарбітражу від 15.06.1965р. №П-6 зі змінами та доповненнями, а також у відповідності з вимогами ТУ та ДСТ для даного виду ресурсів (п. 6.1. договору). В свою чергу, приймання Ресурсів за якістю здійснюється одним з наступних способів, обраних покупцем: у відповідності з вимогами Інструкції, затвердженою постановою Держарбітражу від 25.04.1966р. №П-7 зі змінами та доповненнями, а також у відповідності з вимогами ТУ та ДСТ для даного виду Ресурсів; за участю незалежної експертної організації, залученої покупцем (п. 6.2. договору).

Відповідно до п. 6.4. договору - постачальник зобов'язаний передати покупцю до початку приймання Ресурсів наступні документи: рахунок на оплату ресурсів (оригінал); транспортні та супровідні документи (в тому числі товарно-транспортну накладну (оригінал) та накладну на поставлені Ресурси (оригінал) у випадку поставки автомобільним транспортом; залізничну накладну (копія) у випадку поставки залізничним транспортом; сертифікат або паспорт якості постачальника або виробника (у випадку, якщо постачальник не є виробником) (копія); пакувальні документи (копія); сертифікат санітарно-гігієнічного висновку або сертифікат радіологічної безпеки (у передбачених законодавством випадках) (копія); акт прймання-передачі Ресурсів (у 2-х екземплярах), оформлений зі сторони постачальника (оригінал); інші документи, вказані в специфікації.

Договір набирає чинності з моменту підписання та діє до 31.12.2015 року. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання прийнятих на себе зобов'язань за даним договором. (п. 10.4., 10.5. Договору)

Договір на придбання сировини, паливно-енергетичних або матеріально - технічних Ресурсів (договір поставки) №1186 від 30.04.2014р. підписаний сторонами без заперечень та скріплений печатками підприємств.

Специфікаціями №7 від 22.09.2014р. та №8 від 24.10.2014р. до Договору, сторонами узгоджено найменування, кількість, ціну та загальну вартість товару, вимоги до Ресурсів які поставляються, строк поставки, строк оплати, вантажовідправника Ресурсів, дату поставки, тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Донецької області від 24.11.2015р. у справі №905/2373/15 позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" задоволені частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 суму основного боргу 55963,00 грн, пеню в розмірі 4001,74 грн, 3% річних в розмірі 1159,12 грн, а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 916,86 грн. В решті позовних вимог в частині стягнення основного боргу у розмірі 203 112,00 грн, курсової різниці в розмірі 142158,09 грн, пені в розмірі 14523,90 грн, 3% річних в розмірі 4340,48 грн. - відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 29.03.2016р. у справі №905/2373/15, яка набрала законної сили, рішення господарського суду скасовано частково та резолютивну частину рішення викладено в наступній редакції: "Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 суму основного боргу 259075,00 грн, пеню в розмірі 18525,64 грн, 3% річних в розмірі 5499,60 грн та судовий збір у розмірі 4246,50 грн".

Відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В зазначеній постанові Донецьким апеляційним господарським судом встановлено, що позивач вправі вимагати оплати суми поставленого товару за рахунком №7 від 27.10.2014р. (Специфікація №8 від 24.10.2014) у розмірі 203112,00 грн., у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволені в повному обсязі.

Враховуючи те, що після прийняття судового рішення у справі №905/2373/15 про стягнення заборгованості у розмірі 259075,00 грн., грошове зобов'язання боржника (відповідача) в частині сплати основного боргу по Специфікації №7 у розмірі 55963,00 грн. припинилось 22.01.2016 у зв'язку з фактичною сплатою боржником вказаної суми боргу (належним чином засвідчена копія банківської виписки міститься в матеріалах справи), а грошове зобов'язання боржника (відповідача) в частині сплати основного боргу у розмірі 203 112,00грн по Специфікації №8 від 24.10.2014р. припинилось 13.05.2016р. у зв'язку з фактичною сплатою боржником вказаної суми боргу (належним чином засвідчена копія банківської виписки міститься в матеріалах справи), позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача боргу з урахуванням курсової різниці згідно з п. 8 специфікації №8 від 24.10.2014 року у розмірі 254 073,52 грн.

Розглянувши вимоги в цій частині, колегія суддів зазначає наступне.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ч. 1 ст. 632 ЦК України).

Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом (ч. 2 ст. 632 ЦК України).

Частиною 2 ст. 632 ЦК України допускається можливість зміни ціни після укладення договору у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, тобто сторони мають право узгодити в договорі як розмір ціни, так і спосіб її визначення чи подальшої зміни.

У відповідності з п. 4.1 договору №1186 від 30.04.2014 року, поставка Ресурсів здійснюється за цінами, які визначені у відповідності з умовами поставки, вказані в специфікаціях.

Пунктом 4.2 договору сторони визначили, що ціна на ресурси може бути змінена лише за згодою обох сторін шляхом внесення змін у даний Договір. Зміна ціни після оплати Ресурсів не допускається.

Пунктом 4.3 сторони встановили, що загальна сума договору визначається як сумарна вартість Ресурсів, поставка яких здійснюється згідно доданих до неї специфікацій.

Відповідно до специфікації №8 від 24.10.2014 року вартість Ресурсів, що поставляються за даною специфікацією, становить 698061,84 грн з ПДВ.

Пунктом 8 Специфікації №8 від 24.10.2014 року сторонами погоджено додаткові умови: ціна актуальна з урахуванням заявленої в ПДО кількості виробів і зафіксована при курсі НБУ 1 дол. США = 12,95072 грн. У разі зміни курсу більш ніж на 3%, ціна та загальна вартість неоплаченого товару підлягає пропорційній зміні і здійснюється за курсом, який діяв на 00:00 години дня, що передує дню оплати.

Відповідно до ч. 2 ст. 524 Цивільного кодексу України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до ч.2 ст. 533 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

При цьому не приймаються посилання скаржника на порушення судом першої інстанції приписів статей 524, 533 Цивільного кодексу України, оскільки стаття 524 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. За приписами статті 533 названого Кодексу грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відтак, приписи названих статей закріплюють можливість сторін правочину на власний розсуд виражати грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, при цьому незалежно від такої фіксації, виконання такого зобов'язання є можливим виключно в гривнях за офіційним курсом іноземної валюти на день платежу, якщо інший порядок не встановлений сторонами в договорі або не закріплений нормативно-правовими актами. Сума, що підлягає сплаті в гривнях визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Офіційним курсом валюти вважається курс валюти, офіційно встановлений Національним банком України як уповноваженим органом держави (ст. 1 Закону України "Про Національний банк України"). Сторони в договорі можуть визначити і інший порядок перерахунку іноземної валюти в гривні (наприклад за визначеною договором формулою або за курсом не Національного банку України, а якогось комерційного банку тощо).

Тобто, в силу приписів статті 632 Цивільного кодексу України, сторони мають право узгодити в договорі як розмір ціни, так і спосіб її визначення чи подальшої зміни.

Як встановлено господарським судом, спірні специфікації, як і договір, підписані та скріплені печатками обох сторін угоди, і їх умови діють до повного виконання сторонами своїх зобов'язань. Оскільки, за приписами статей 6 та 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, доводи скарги визнаються судом безпідставними, у звязку з погодженням сторонами саме такого порядку визначення ціни Ресурсу.

Посилання скаржника на практику Вищого господарського суду України у справі №918/1146/15 також не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки спір у вказаній справі розглядався щодо інших обставин та не є тотожною з даною і не спростовує висновків суду, викладених в оскаржуваному рішенні.

Також, як зазначено у постановах Верховного Суду України від 04.07.2011 року у справі №3-62гс11 та від 26.12.2011 року у справі №3-141гс11, положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про досягнення між сторонами у належній формі згоди в договорі №1186 від 30.04.2014 року та специфікації №8 від 24.10.2014 року до договору щодо необхідності коригування ціни (вартості) неоплаченого товару залежно від курсу долара США до гривні та зазначено порядок визначення ціни товару, що не суперечить чинному законодавству та відповідає принципу свободи договору та судовій практиці, а, відтак, і отримання позивачем права на одержання оплати за поставлений товар у відповідності з п. 8 специфікації №8 від 24.10.2014 року, оскільки курс гривні до долара США на дату оплати збільшився більше, ніж на 3%, в свою чергу, у відповідача виник обов'язок сплатити суму боргу з урахуванням курсової різниці у день здійснення відповідної оплати.

Як зазначено вище, грошове зобов'язання боржника (відповідача) в частині сплати основного боргу у розмірі 203112,00грн. за Специфікацією №8 від 24.10.2014р. припинилось 13.05.2016р. у зв'язку з фактичною сплатою боржником вказаної суми боргу, про що свідчить належним чином засвідчена копія банківської виписки, наявна в матеріалах справи. (а.с. 29).

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Зобов'язанням, у свою чергу, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст.509 Цивільного кодексу України).

Стаття 174 Господарського кодексу України передбачає, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Між тим, судовою колегією при перевірці розрахунку суми основного боргу, відповідно до п. 8 специфікації №8 від 24.10.2014 року на суму здійсненої відповідачем оплати товару, встановлено, що позивачем нараховано суму збільшеної заборгованості з урахуванням зміни офіційного курсу НБУ гривні до долара США більше ніж на 3% на дату оплати, у розмірі 254 073,52 грн., однак, зазначений розрахунок містить арифметичні помилки, оскільки, розрахунок суми основної заборгованості з урахуванням зміни офіційного курсу НБУ гривні до долара США на здійснену 13.05.2016 року оплату повинен складати суму у розмірі 203 112,00 грн: (25,325663/12,95072) х 203112,00 грн = 397 193,83 грн. Вартість 1 дол. США за офіційним курсом НБУ станом на 12.05.2016 року складала 25,325663 грн. Курсова різниця в даному випадку становить 194 081,83 грн (397 193,83 грн - 203112,00 грн).

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду, що вимоги позивача про стягнення суми збільшеної основної заборгованості, у зв'язку зі зміною офіційного курсу НБУ гривні до долара США станом на день оплати, підлягають частковому задоволенню у розмірі 194 081,83 грн.

Крім того, доказів оспорювання в установленому порядку недійсності правочину в частини зміни ціни товару відповідачем не надано.

Одночасно, у зв'язку з порушенням відповідачем строків оплати Ресурсів, позивачем нараховано 3% річних у загальній сумі 4 828,12грн. (за прострочення оплати за Ресурси, що поставлялись на виконання Специфікації №7 від 22.09.2014р. за період з 05.09.2015р. по 22.01.2016р. у розмірі 643,96 грн. та за період з 05.09.2015р. по 12.05.2016р. у розмірі 4184,16 грн. за Ресурси, що поставлялись на виконання Специфікації №8 від 24.10.2014р.), а також інфляційні втрати у розмірі 24961,07 грн. за прострочення оплати за Ресурси, що поставлялись на виконання Специфікації №7 від 22.09.2014р. (нарахування здійснено за період з 27.12.2014р. по 22.01.2016р.)

Факт прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання з оплати заборгованості за отриманий товар за Специфікацією №7 від 22.09.2014 у розмірі 55 963,00 грн. та Специфікацією №8 від 24.10.2014р. у розмірі 203 112,00 грн., також встановлено постановою Донецького апеляційного господарського суду від 29.03.2016р. у справі №905/2373/15.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок позивача щодо стягнення 3% річних на загальну суму 4 828,12грн. та інфляційних втрат у розмірі 24 961,07 грн., апеляційна інстанція погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог у цій частині у зазначеному судом першої інстанції розмірі з огляду на невірний арифметичний розрахунок 3% річних, здійснений позивачем.

При цьому, розрахунок інфляційних втрат позивачем здійснено вірно.

Відтак, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 3% річних у розмірі 4 823,25грн. та інфляційні втрати у розмірі 24 961,07 грн.

Таким чином, матеріали справи свідчать, що місцевим господарським судом в порядку ст.43 ГПК України всебічно, повно і об'єктивно досліджено матеріали справи в їх сукупності і вірно застосовано норми процесуального та матеріального права.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції та спростовані вищевикладеними висновками судової колегії.

Враховуючи наведене, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Донецької області від 11.10.2016р. у справі №905/2009/16 ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що відповідає приписам ст.43 Господарського процесуального кодексу України, тому залишає зазначене рішення без змін, а апеляційну скаргу за наведеними в ній мотивами - без задоволення.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору по апеляційній скарзі покладаються на заявника скарги по справі.

Керуючись ст. 33, 43, 49, 99, 101, 103, 105, Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", м. Маріуполь, Донецька область - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 11 жовтня 2016 р. у справі № 905/2009/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий Марченко О.А.

Судді: Зубченко І.В.

Ломовцева Н.В.