ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

16 лютого 2017 р. Справа № 902/120/17

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Банаська О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворит-Агро", м.Корець, Рівненська область

до: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1

про стягнення 63 766,58 грн

За участю секретаря судового засідання Павлової Т.С.

За участю представників:

позивача: Гарголь В.В., довіреність № 127 від 16.01.2017 р., паспорт серії НОМЕР_3 виданий Рівненським МВ УМВС України в Рівненській області 25.07.2003 р.

відповідача: ОСОБА_1, паспорт серії НОМЕР_2 виданий Калинівським РС УДМС України у Вінницькій області 17.09.2016 р.

ВСТАНОВИВ :

Товариством з обмеженою відповідальністю "Фаворит-Агро" подано позов до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 63 215,78 грн заборгованості за договором про виконання сільськогосподарських робіт № 25-10/13 від 25.10.2013 р., з яких: 30 100,00 грн заборгованості, 30 423,78 грн інфляційних втрат та 2 692,00 грн 3 % річних.

Ухвалою суду від 26.01.2017 р. за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/120/17 та призначено до розгляду на 16.02.2017 р.

16.02.2017 р. представником позивача через канцелярію суду подано ряд документів на виконання ухвали суду від 26.01.2017 р.

16.02.2017 р. відповідачем супровідним листом б/н від 16.02.2017 р. до суду подано ряд документів на виконання ухвали суду від 26.01.2017 р. серед яких додано відзив на позовну заяву (б/н та без дати) в якому останній з поміж іншого зазначає, що позивачем пропущено строк позовної давності та просить суду відмовити в задоволенні позову.

16.02.2017 р. на адресу суду від представника позивача надійшла заява б/н від 16.02.2017 р. про уточнення та збільшення розміру позовних вимог, згідно якої останній збільшує позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат та 3 % річних та зменшує в частині стягнення основного боргу, в зв'язку з чим просить суд стягнути з відповідача 30 010,00 грн основного боргу, 30 996,58 грн інфляційних втрат та 2 760,00 грн 3 % річних.

За відсутності відповідного клопотання справа розглядається без фіксації судового процесу технічними засобами.

Суд розглянувши подану представником позивача заяву б/н від 16.02.2017 р. приймає її до розгляду, як таку, що не суперечить приписам ст.22 ГПК України і розцінена судом як заява про збільшення розміру позовних вимог в частині інфляційних втрат та 3 % річних та зменшення розміру в частині стягнення основного боргу.

В судовому засіданні 16.02.2017 р. представником позивача подано клопотання (вх.канц. №06-52/1424/17 від 16.02.2017 р.) про відмову від позовних вимог в частині стягнення 30 996,58 грн інфляційних втрат за період з 24.01.2014 р. по 16.02.2017 р. та 2 760,00 грн 3 % річних за період з 24.01.2014 р. по 16.02.2017 р.

Також в судовому засіданні відповідачем подано заяву (вх.канц. № 06-52/1423/17 від 16.02.2017 р.) в якій останній визнає заявлені позовні вимоги щодо стягнення основного боргу в сумі 30 010,00 грн.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін та з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

25.10.2013 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фаворит-Агро" (Замовник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Виконавець) укладено договір № 25-10/13 на виконання сільськогосподарських робіт, відповідно до п.1.1 якого Виконавець зобов'язується виконати сільськогосподарські роботи (надати послуги), в об'ємах та на умовах вказаних у договорі, власною технікою, на паливі Замовника, а Замовник зобов'язується прийняти дані роботи (послуги), після підписання акту приймання-передачі виконаних робіт та оплатити їх вартість по їх виконанню, в порядку та на умовах вказаних в договорі (а.с.14-15, т.1).

Згідно п. 2.2.3 Договору Замовник зобов'язаний оплатити надані Виконавцем послуги протягом 30 банківських днів з моменту отримання рахунку від Виконавця та підписання сторонами акту виконаних робіт.

В розділі 3 Договору сторони визначили ціну та порядок оплати виконаних робіт.

Так, згідно п. 3.1 Договору передбачено, що вартість послуг за договором встановлюється в розмірі - 430,00 за 1 га.

Загальна вартість робіт (послуг) за договором встановлюється сторонами шляхом сумування вартості виконаних робіт (наданих послуг) за кожним окремим актом виконаних робіт, що складений в межах цього договору (п.3.3 Договору).

Відповідно п. 3.4 Договору після підписання акту виконаних робіт, Виконавець на підставі такого акту виписує рахунок на оплату робіт Замовнику.

Розрахунок за виконані Виконавцем роботи (надані послуги) здійснюється шляхом перерахування Замовником коштів на рахунок Виконавця за реквізитами вказаними в договорі та/або рахунку (п.3.6 Договору).

За домовленістю сторін можливий і інший вид розрахунків за виконані роботи (п.3.8 Договору).

Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2013 р., або до повного виконання сторонами зобов'язань за договором (п.7.1 Договору).

На виконання умов договору № 25-10/13 від 25.10.2013 р. позивачем перераховано на рахунок відповідача грошові кошти за послуги з обмолоту сої на загальну суму 10 000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 1105 від 25.10.2013 р. на суму 50 000,00 грн та № 1112 від 25.10.2013 р. на суму 50 000,00 грн (а.с. 16-17, т.1).

Також поза межами договору № 25-10/13 від 25.10.2013 р. позивачем перераховано відповідно до платіжного доручення № 950 від 02.10.2013 р. грошові кошти в сумі 13 000,00 грн за обмолот гречки (а.с. 18, т.1).

Таким чином загальна сума перерахованих коштів за виконані роботи відповідачем становить 113 000,00 грн.

Разом з тим відповідачем надано послуги з обмолоту сої на загальну суму 82 990,00 грн, що підтверджується актом наданих послуг № 157 від 28.11.2013 року.

16.01.2014 р. позивачем було направлено відповідачу претензію (вих. № 35/07-01 від 14.02.2014 р. з вимогою погашення заборгованості за надані наперед оплачені послуги з обмолоту сої та гречки протягом семи днів.

Матеріали справи не містять ні доказів реагування відповідачем на заявлену претензію, ні доказів повернення відповідачем надмірно сплачених коштів.

Заборгованість ФОП ОСОБА_1 перед ТОВ "Фаворит-Агро" станом на 13.02.2017 р. становить 30 010,00 грн, що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2013 р. по 13.02.2017 р., який наявний в матеріалах справи.

Неповернення відповідачем в добровільному порядку надмірно сплачених коштів слугувало підставою звернення останнього з даним позовом до суду.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Беручи до уваги зміст договору укладеного між сторонами, характер взятих на себе сторонами зобов'язань, суд дійшов висновку про те, що між сторонами виникли правовідносини з договору про надання послуг, регулювання яких здійснюється в главі 63 "Послуги. Загальні положення", ст.ст.901-907 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст.903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України)

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з п.4 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

За приписами ч.ч.1, 2 ст.623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

З врахуванням доведеності позивачем заявлених позовних вимог та визнання відповідачем позову суд вважає, що позов в частині стягнення 30 010,00 грн є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Також в засіданні суду розглянуто клопотання позивача про відмову від позовних вимог від 16.02.2017 р. 30 996,58 грн інфляційних втрат за період з 24.01.2014 р. по 16.02.2017 р. та 2 760,00 грн 3 % річних за період з 24.01.2014 р. по 16.02.2017 р.

Давши оцінку даному клопотанню суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.4 ст.22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення у справі, крім іншого, відмовитись від позову.

Частина 6 названої статті вказує, що господарський суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Згідно п.4 ч.1 ст.80 ГПК України - господарський суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом.

Заява позивача про відмову від позову в частині стягнення пені та 3% річних приймається судом, оскільки відмова позивача від позову не суперечить чинному законодавству, не порушує прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб, відповідає обставинам і матеріалам справи.

При цьому судом враховано, що заява про відмову від позовних вимог підписана уповноваженим представником позивача Гарголем В.В., якому у відповідності до довіреності № 127 від 16.01.2017 р., з-поміж іншого, надано право відмовлятись від позовних вимог.

В зв'язку з цим провадження у справі в частині стягнення - 30 996,58 грн інфляційних втрат за період з 24.01.2014 р. по 16.02.2017 р. та 2 760,00 грн 3 % річних за період з 24.01.2014 р. по 16.02.2017 р. підлягає припиненню на підставі п.4 ч.1 ст.80 ГПК України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст.33, 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову із врахуванням вищевикладених мотивів щодо припинення провадження в частині стягнення 30 996,58 грн інфляційних втрат за період з 24.01.2014 р. по 16.02.2017 р. та 2 760,00 грн 3 % річних за період з 24.01.2014 р. по 16.02.2017 р.

Витрати на судовий збір підлягають віднесенню на відповідача з урахуванням приписів ч.2 ст.49 ГПК України.

16.02.2017 р. в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Керуючись ст.ст.4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 48, 49, п.4 ч.1 ст.80, ст.ст.82, 84, 85, 87, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_2 (ідентифікаційний код - НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворит-Агро", вул. Київська, 8, м. Корець, Рівненська область, 34700 (ідентифікаційний код - 33852673) - 30 010 грн 00 коп. - боргу, 1 600 грн 00 коп. - відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. Прийняти відмову позивача від позову в частині стягнення 30 996 грн 58 коп. інфляційних витрат та 2 760 грн 00 коп. 3 % річних.

4. Провадження у справі в частині стягнення 30 996 грн 58 коп. інфляційних витрат та 2 760 грн 00 коп. 3 % річних припинити згідно п.4 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

5. Видати наказ в день набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 21 лютого 2017 р.

Суддя О.О. Банасько

віддрук. 1 прим.:

1 - до справи.