ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2017 року Справа № 923/1471/16

Господарський суд Херсонської області у складі судді Пінтеліної Т.Г. при секретарі Крутьковій В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Керівника Бериславської місцевої прокуратури Херсонської області м.Берислав в інтересах держави в особі

Позивача-1: Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, м. Херсон, Код

Позивача-2: Бериславської районної комплексної дитячо-юнацької спортивної школи ім. В.К.Сергеєва , м. Берислав Херсонської області,

до Відповідача : Товариства з обмеженою відповідальністю "Югтранзитсервіс-Агропродукт", с.Новорайськ Бериславського району Херсонської області

про повернення земельної ділянки державної форми власності, набутої без достатньої правової підстави

за участю прокурора відділу Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_1 посв. № 032753 видане 27.03.2015

представників сторін:

від позивача 1- ОСОБА_2 дов. від 10.01.2017 № 32-21-0.61-260/2-17

від позивача 2- не з'явився

від відповідача - не з'явився

в с т а н о в и в:

30.12.2016р. керівник Бериславської місцевої прокуратури Херсонської області звернувся до господарського суду Херсонської області з позовом в інтересах держави в особі Позивача-1 Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, Позивача-2 Бериславської районної комплексної дитячо-юнацької спортивної школи ім.В.К.Сергеєва до Відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Югтранзитсервіс-Агропродукт" про повернення земельної ділянки державної форми власності, набутої без достатньої правової підстави. Прокурор просить суд винести рішення, яким зобов'язати товариство з обмеженою відповідальністю «Югтранзитсервіс-Агропродукт» (74360, Херсонська область Бериславський район сНоворайськ, , МФО 352093 - в подальшому Відповідач ) звільнити земельну ділянку державної форми власності, площею 64,39га, розташовану на території Новорайської сільської ради Бериславського району Херсонської області (за межами населеного пункту) загальною вартістю 2 234 259,50 грн. та повернути її Бериславській районній комплексній дитячо-юнацькій спортивній школі імені ОСОБА_3 (74300, Херсонська область м.Берислав, вул. Шевченко, 20, , в подальшому Позивач-1) шляхом підписання акту прийому-передачі.

Ухвалою від 03.01.2017 суд прийняв позовну заяву, порушив провадження у справі та призначив справу до розгляду в засіданні господарського суду на 01.02.2017.

Цією ж ухвалою суд зобов'язав Відповідача надати письмовий відзив на позов з документальним обґрунтуванням викладених в ньому обставин, копії статутних та реєстраційних документів.

Суд зобов'язав Управління Державної казначейської служби у м.Херсоні підтвердити оплату Прокурором судового збору платіжним дорученням № 2065 від 27.12.2016р. про сплату судового збору в сумі 1378грн.

До суду надійшло підтвердження з Управління Державної казначейської служби у м.Херсоні про оплату прокурором судового збору платіжним дорученням № 2065 від 27.12.2016р. в сумі 1378грн.

Сторони належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, ухвала про призначення засідання направлена сторонам рекомендованим листом з повідомленням про вручення. До суду повернулись поштові повідомлення з відмітками пошти про вручення копії ухвали суду сторонам.

Відповідач у судове засідання 01.02.2017р. не з'явився, заявив клопотання від 30.01.2017р. № 15 (а.с.46) про відкладення розгляду справи, у зв'язку з участю представника в іншому судовому засіданні. До клопотання про відкладення розгляду справи Відповідач не надав письмового відзиву та будь-яких інших витребуваних судом документів.

Позивач-1 надав письмові пояснення, в яких підтримує позовні вимоги повністю (а.с.49-52).

Представник Позивача-2 надав суду усні пояснення по справі, якими повністю підтримував позовні вимоги.

Присутні у засіданні 01.02.2017р. прокурор, представник Позивача-1 не заперечували проти відкладення розгляду справи, Позивач-2 заперечував проти відкладення розгляду справи.

Оскільки у разі розгляду справи за відсутності представника відповідача, суд позбавить їх можливості взяти участь в засіданні, подавати докази, наводити свої доводи і міркування з усіх питань, що виникають у ході судового процесу, заперечувати проти доводів інших учасників судового процесу відповідно до ст.22 ГПК України, чим може порушити принципи змагальності та рівності учасників судового процесу перед законом і судом, що передбачені ст.ст. 4-2 та 4-3 ГПК України, ухвалою від 01.02.2017 розгляд справи відкладено на 14.02.2017р., суд повторно витребував від Відповідача письмовий відзив по суті позову.

Відтак, cторони належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, ухвала про відкладення (призначення) засідання направлена сторонам рекомендованим листом.

Позивач-2, Відповідач в судове засідання 14.02.2017р. не з'явились, Відповідач знову надав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з прийняттям участі представника у іншому судовому засіданні. Відзиву відповідачем не надано. Від позивача-2 надійшло клопотання про розгляд без участі представника, в клопотанні додав, що позовну заяву підтримує.

Прокурор та представник позивача наполягали на розгляді справи без участі представника відповідача, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату та час наступного судового засідання, вважають, що відкладення розгляду справи призведе до судової тяганини. Вважають, що відсутність представника відповідача у судовому засідання не перешкоджає розгляду справи, оскільки розгляд справи вже на клопотання Відповідача відкладався, а матеріалів справи достатньо для розгляду справи за умови його відсутності.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 59 ГПК України, відповідач має право після одержання ухвали про порушення справи надіслати господарському суду відзив на позовну заяву і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову.

Відповідно до ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами. При цьому суд враховує, що позовна заява направлена Відповідачу ще 27.11.2016р. (опис вкладення - а.с.18), ухвала суду про порушення справи вручена Відповідачу 05.01.2017р. (повідомлення про вручення - а.с.41), відтак Відповідачу було надано достатньо часу для збору доказів, підготовки та направлення до суду мотивованого відзиву по суті позовних вимог.

Крім того, оцінюючи клопотання Відповідача про відкладення розгляду справи (№ 24 від 13.02.2017р.) та додані до нього копії документів суд враховує, що відповідно до п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Суд дійшов висновку про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті за відсутності представника Відповідача.

Судом також враховано, що відповідно до ухвали від 01.02.2017р. явка представників сторін не визнавалась судом обов'язковою.

Статтею 77 ГПК України визначено порядок та підстави відкладення розгляду справи, визначено дії суду, якщо з якихось причин спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні.

Частиною 1 ст. 77 ГПК України встановлюється, що за певних об ставин суд відкладає розгляд справи. Зокрема, ГПК перелічує такі обставини:

1) нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу;

2) неподання витребуваних доказів;

3) необхідність витребування нових доказів;

4) залучення до участі в справі іншого відповідача, заміна неналежного відповідача;

5) необхідність заміни відведеного судді, судового експерта.

Зазначений перелік не є вичерпним, а отже, й інші обставини, які перешкоджатимуть розгляду справи в даному судовому засіданні, можуть бути підставою для відкладення розгляду справи.

Питання про те, що певні обставини перешкоджають розгляду справи, вирішується судом залежно від конкретних обставин справи. Так, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з'яви лися в судове засідання, а суд уважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті.

У випадку неподання витребуваних доказів відкладання розгляду справи не є обов'язковим, оскільки відповідно до ст. 75 ГПК якщо витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Господарський суд з урахуванням обставин справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою-п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами.

Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32-34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Прокурор, представник позивача-1 у судовому засіданні 14.02.2017р. підтримали позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши прокурора та представника позивача 1, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог та задовольнив позов, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, водні та інші природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності українського народу.

Згідно із ст. 1 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Охорона земель - система правових, організаційних та інших заходів, спрямованих на раціональне використання земель.

Вивченням Бериславською місцевою прокуратурою стану законності щодо використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення, переданих в постійне користування навчальним закладам району, встановлено факт порушення інтересів держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області.

та Бериславської районної комплексної дитячо-юнацької спортивної школи ім.В.К.Сергеева (далі - ДЮСШ)

Відповідно до державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 320147 від 11.09.2007р. ДЮСШ є постійним користувачем земельної ділянки площею 64,39 га.

Згідно інформації відділу Держгеокадастру у Бериславському районі технічна документація з нормативної грошової оцінки вказаної земельної ділянки не розроблялась, а враховуючи нормативну грошову оцінку одиниці площі ріллі по області, вартість вказаної земельної ділянки становить 2 234 259,50 грн.

Бериславською ДЮСШ ( як зазначено у договорі - Власник ) та ТОВ «Югтранзитсервіс-Агропродукт» (Землекористувач) 01 січня 2013 року укладено договір №1 на право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) (далі - Договір).

Згідно п. п. 1.1., 1.2. Договору ДЮСШ надає Землекористувачу право користуватися власною земельною ділянкою загальною площею 64,39 га, яка знаходиться в межах Новорайської сільської ради Бериславського району Херсонської області для власних сільськогосподарських потреб (надає право емфітевзису). Землекористувач приймає вказану земельну ділянку для сільськогосподарських потреб з метою її обробітку, зобов'язується за її використання сплачувати плату відповідно до умов цього Договору. Строк договору визначено п.3.1. - до 31 грудня 2013 року.

Згідно з п.12.4. Договору, його дія припиняється шляхом розірвання за взаємною згодою сторін та за рішенням суду на вимогу однієї із сторін.

Пунктом 4.1. умов укладеного Договору, плата за користування зазначеної земельної ділянки встановлена в розмірі 28815,02 грн.

Відповідно до п.5.1. Договору умовами використання земельної ділянки є ведення товарного сільськогосподарського виробництва Землекористувачем.

Відповідно до частин 1 та 3 ст. 102-1 Земельного кодексу України (далі ЗК України) право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) і право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) виникають на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для таких потреб, відповідно до Цивільного кодексу України.

Право користування земельною ділянкою державної або комунальної власності не може бути відчужено її землекористувачем іншим особам (крім випадків переходу права власності на будівлі та споруди), внесено до статутного капіталу, передано у заставу.

Відповідно до листа відділу Держгеокадастру у Бериславському районі Херсонської області від 22.12.2016 власником земельної ділянки є держава.

Статтею 92 ЗК України визначено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Право постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають, зокрема підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності.

Відповідно до пункту 5.6 рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 51 народного депутата Україні щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України (справа про постійне користування земельними ділянками) від 22.09.2005 по справі №1-17/2005 встановлено, що суб'єктивне право постійного користування земельною ділянкою суттєво відрізняється від суб'єктивного права власності на землю та суб'єктивного права оренди. Хоча власники землі та орендарі поряд із повноваженнями щодо володіння та користування наділяються і повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками (орендарі - в частині передачі земель у суборенду за згодою власника), а постійні користувачі такої можливості позбавлені.

Таким чином, ДЮСШ не є власником цієї земельної ділянки, а є лише постійним землекористувачем та її права визначені ст. 95 ЗК України, серед яких відсутнє право розпоряджатися земельною ділянкою, а тому не мало права укладати договір емфітевзису.

Зі змісту укладеного договору від 01.01.2013 ДЮСШ фактично розпорядилась земельною ділянкою державної форми власності, не маючи на це повноважень.

Водночас, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» № 5245-УІ від 06.09.2012, який набрав чинності з 01.01.2013, землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими. Землі, розташовані за межами населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, які перебувають у комунальній власності чи на яких розташовані об'єкти нерухомого майна комунальної власності, є землями державної власності.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Таким чином вказаний орган виконавчої влади на даний час є розпорядником земель сільськогосподарського призначення державної власності.

Територіальним органом Центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів в даному випадку є Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області, яке здійснює розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності (п. 13 Положення «Про Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області»).

Враховуючи, що спірна земельна ділянка належить до державної форми власності, то станом на момент укладення договору від 01.01.2013, у разі припинення права постійного користування земельною ділянкою Бериславською районною комплексною дитячо-юнацькою спортивною школою імені ОСОБА_3, право розпоряджатися нею мало б Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 180 ГК України істотними умовами договору є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, другою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є обов'язковими для чинності правочину, а саме зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Пунктом 2.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 року «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», передбачено, що на підставі статті 215 ЦК України недійсними можуть визнаватися не лише правочини, які не відповідають цьому Кодексу, а й такі, що порушують вимоги інших законодавчих актів України, указів Президента України, постанов Кабінету Міністрів України, інших нормативно-правових актів, виданих державними органами, у тому числі відомчих, зареєстрованих у встановленому порядку.

Відповідно до ч. 1ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Частинами 1 та 2 ст. 182 ЦК України визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Керуючись ч. 1 ст.202 ЗК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з абз. 3 п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов'язковій державній реєстрації прав підлягає право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис).

Згідно з ч. 2 ст. 640 ЦК України якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до вимог земельного та цивільного законодавства право емфітевзису виникає з моменту державної реєстрації такого права (ст.202 Земельного кодексу України, ч. 1 ст. 201, ч. 2 ст. 640, 182, 210 ЦК України). Тобто, моментом укладення спірного договору повинна бути його державна реєстрація. Оскільки, спірний договір державну реєстрацію не пройшов, то він не є укладеним, а наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Згідно з п.6.2. Договору визначено, що передача земельної ділянки Землекористувачу здійснюється одночасно з підписанням даного Договору.

Вказаний обов'язок було виконано, про що свідчить акт прийому-передачі об'єкта оренди від 02.03.2013 за договором оренди землі № І від 01.01.2013, укладений між директором Бериславської РК ДЮСШ ОСОБА_4 та уповноваженою ТОВ «Югтранзитсервіс-Агропродукт» ОСОБА_5

Пунктом 7.1. Договору передбачено, що після припинення цього Договору Землекористувач повертає Власнику земельну ділянку.

Згідно абз.З п. 12.2 Договору право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб припиняється у разі спливу строку, на який було надано право користування.

Однак незважаючи на те, що договір укладено до 31.12.2013 (п.3.1. Договору), відповідачем на протязі 3 років використовується вказана земельна ділянка, що підтверджується виписками банку від 03.02.2014, 03.03.2015 та 13.06.2016, випискою з рахунку від 31.01.2014, платіжними дорученнями від 02.03.2016 та від 10.06.2016 про сплату коштів та її не повернуто ДЮСШ, що підтверджується актом обстеження земельної ділянки від 07.07.2016, який складено працівниками ДФІ в Херсонській області, та довідкою від 12.07.2016 № 03-19/08 зустрічної звірки.

Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння.

Враховуючи викладене суд погоджується з доводами прокурора про те, що Відповідач ТОВ «Югтранзитсервіс-Агропродукт» незаконно використовує земельну ділянку, чим порушує вимоги земельного законодавства.

Позиція щодо удаваності вчинених правочинів та необхідності повернення земельної ділянки викладена у постановах Донецького апеляційного господарського суду та Вищого господарського суду по справі №908/2982/12 та рішеннях господарського суду Хмельницької області у справах №924/309/16, №24/328/16.

Відповідно до ст. 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено обов'язок представляти інтереси держави у суді, у випадках передбачених законом.

На реалізацію даної конституційної норми законодавцем закріплено представництво інтересів держави в судах в якості однієї з функцій прокуратури, що передбачено ст. 2 Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження: звертатися до суду з позовом (заявою, поданням); вступати у справу, порушену за позовом (заявою, поданням) іншої особи, на будь-якому етапі судового провадження; ініціювати перегляд судових рішень, у тому числі у справі, порушеній за позовом (заявою, подання) іншої особи, брати участь у розгляді справи.

Частиною першою статті 24 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що право подання позовної заяви ( заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору України, його першому заступнику та заступникам, керівникам регіональних та місцевих прокуратур, їх першим заступникам та заступникам.

Згідно із ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі -ПЖ України) господарський суд порушує справи за позовними заявами прокурорів та їх заступників, які звертаються до суду в інтересах держави.

Відповідно до ст. 29 ГПК України у разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

Прокурор, який звертається до суду з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді (незалежно від форми, в якій здійснюється представництво), повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва, передбачених частинами другою або третьою статті 25 Закону України «Про прокуратуру».

Офіційним тлумаченням Конституційного Суду України від 08.04.1999 визначено, що під органами, уповноваженими державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Так, згідно із вимогами ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із п. 1.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.11 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» у порядку господарського судочинства вирішенню підлягають такі категорії спорів, засновані на положеннях статті 319 ЦК України, глав 27, 29, 33, 34 ЦК України та глави 15 ГК України, розділів III-V ЗК України, зокрема що виникають з укладення, зміни, розірвання, виконання договору оренди земельних ділянок, інших договорів користування земельними ділянками, в тому числі спори про стягнення заборгованості з орендної плати за договорами на користування земельною ділянкою.

Таким чином, керівник Бериславської місцевої прокуратури правомірно звернувся з даним позовом до господарського суду Херсонської області з метою захисту порушених інтересів держави, оскільки в даному випадку незаконно укладений договір на право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) суперечить принципам регулювання земельних відносин в України, які закріплені в ст. 14 Конституції України, у зв'язку з чим відповідач отримав земельну ділянку в порушення вимог чинного законодавства, а Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області не вжили заходів щодо усунення виявлених порушень.

Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства та конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Тригубенко проти України» від 02.11.2004 категорично ствердив, «Правильне застосування законодавства незаперечно становить суспільний інтерес».

Відповідно до ст. 49 ПІК України стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони. Витрати по сплаті судового збору під час пред'явлення цієї позовної заяви в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, понесла прокуратура Херсонської області, а не позивачі, що підтверджується квитанцією. Враховуючи викладене при задоволенні позовної заяви наявні підстави для стягнення з відповідача на користь прокуратури Херсонської області 1378,00 грн. судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст. 131-1 Конституції України, ст.ст. 16, 23,24 Закону України «Про прокуратуру», ст.ст. 180, 207, 208 ГК України, ст.ст. 203, 210, 215, 235, 387, 640, 1130,1132, 1212 ЦК України, ст.ст. 92,93,95,122,125,126 ЗК України, ст.ст. 4,6, 13 Закону України «Про оренду землі» ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити повністю. Зобов'язати товариство з обмеженою відповідальністю «Югтранзитсервіс-Агропродукт» (74360, Херсонська область Бериславський район сНоворайськ, , МФО 352093) звільнити земельну ділянку державної форми власності, площею 64,39 га розташовану на території Новорайської сільської ради Бериславського району Херсонської області (за межами населеного пункту) загальною вартістю 2 234 259,50 грн. та повернути її Бериславській районній комплексній дитячо-юнацькій спортивній школі імені ОСОБА_3 (74300, Херсонська область м.Берислав, вул. Шевченко, 20, ОКПО 24731610) шляхом підписання акту прийому-передачі.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Югтранзитсервіс-Агропродукт» (74360, Херсонська область Бериславський район сНоворайськ, , МФО 352093) на користь прокуратури Херсонської області судовий збір у розмірі 1378 (ОСОБА_2 тисяча триста сімдесят вісім) грн. за реквізитами:

Одержувач: прокуратура Херсонської області: вул. Михайлівська, 33

м. Херсон , Р/рахунок: 2291, Банк: Державна казначейська служба України у м. Києві МФО: 820172

Призначення платежу: повернення судового збору відповідно до рішення суду.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 85 ГПК України рішення господарського суду

набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги,

якщо апеляційну скаргу не подано.

Повне рішення складено

17.02.2017р.

Суддя Т.Г. Пінтеліна