ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22.02.2017р. Справа №905/1803/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплоприлад-Україна», м.Запоріжжя

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат

імені Ілліча», м.Маріуполь

про стягнення заборгованості в сумі 1734039,57 грн.

Головуючий суддя Г.В. Левшина

Суддя О.В. Кротінова

Суддя Г.Є. Курило

Представники:

від позивача: ОСОБА_2-по дов.

від відповідача: ОСОБА_3-по дов.

В засіданні суду брали участь:

Згідно із ст.77 ГПК України в засіданні суду

оголошувалась перерва з 12.07. по 26.07.2016р.,

з 12.20 год. по 15.00 год. 22.02.2017р.

СУТЬ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Теплоприлад-Україна», м.Запоріжжя, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, ОСОБА_1 акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», м.Маріуполь, про стягнення заборгованості в сумі 1734039,57 грн., у тому числі основний борг в сумі 1031523,60 грн., пеня в сумі 85148,68 грн., інфляція в сумі 571671,59 грн. та три проценти річних в сумі 45695,70 грн.

Згідно із ст.22 Господарського процесуального кодексу України позивач заявою №13/06/2016-1 від 13.06.2016р. збільшив предмет позову, заявивши вимоги про стягнення заборгованості в сумі 1734791,95 грн., у тому числі основний борг в сумі 1028907,60 грн., пеня в сумі 85148,68 грн., інфляція в сумі 571928,69 грн. та три проценти річних в сумі 48806,98 грн.

Заявою від 20.02.2017р. №20/02/20176-1 позивач зменшив предмет позову, заявивши вимоги про стягнення заборгованості в сумі 1524288,82 грн., у тому числі основний борг в сумі 903734,40 грн., пеня в сумі 74837,66 грн., інфляція в сумі 490614,15 грн. та три проценти річних в сумі 55102,61 грн.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на договір від 26.04.2013р. №1545 на придбання сировинних, паливно-енергетичних або матеріально-технічних ресурсів, видаткові накладні №РН-0101201 від 10.12.2013р., №РН-0210104 від 21.01.2014р., №РН-0260601 від 26.06.2014р., №РН-0210801 від 21.08.2014р., товарно-транспортні накладні №0075 від 10.12.2013р., № від 21.01.2014р., № від 26.06.2014р., №101 від 21.08.2014р., розрахунок суми позову.

Відповідач заперечень по суті позовних вимог не надав. В судовому засіданні 22.02.2017р. відповідачем заявлене клопотання про зменшення заявленого позивачем до стягнення розміру пені на 90%.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

26.04.2013р. між сторонами був підписаний договір поставки №1545, за умовами якого позивач (постачальник) зобов'язується передати, а відповідач (покупець) прийняти та оплатити матеріали (товари) на умовах, передбачених договором.

Згідно п.2.1 договору кількість, номенклатура ресурсів вказуються у специфікаціях до договору.

Постачання ресурсів здійснюється видами транспорту, вказаними у специфікаціях. Позивач зобовязаний поставити ресурси на умовах поставки, вказаних у специфікаціях згідно з міжнародними правилами інтерпретації комерційних термінів «Інкотермс» в редакції 2010р. Строки поставки вказуються у специфікаціях (п.п.3.1-3.3 договору).

За змістом розділу 4 договору поставка ресурсів здійснюється за цінами, які визначені згідно з умовами поставки, вказані у специфікаціях та включають всі податки, збори та інші обовязкові платежі, а також вартість тари, упаковки, маркування та інші витрати постачальника, повязані з постачанням ресурсів.

Сторонами було підписано специфікації №№1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11,13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 21, 22, 23, 24, 25 до договору від 26.04.2013р. №1545, згідно яких визначено найменування товару, номенклатуру та виробника, вартість ресурсів, умови та строки постачання, строки гарантії тощо.

Згідно з наданими до матеріалів справи видатковими накладними №РН-0101201 від 10.12.2013р., №РН-0260601 від 26.06.2014р., №РН-0210801 від 21.08.2014р., №РН-0091001 від 09.10.2015р., товарно-транспортними накладними №0075 від 10.12.2013р., № від 26.06.2014р., №101 від 21.08.2014р., позивачем за договором №1545 від 26.04.2013р. було передано, а відповідачем прийнято товар на суму 1310019,60 грн.

Факт постачання позивачем товару на вказану суму з боку відповідача не спростований.

Згідно вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до розділу 5 договору від 26.04.2013р. №1545 оплата відповідачем ресурсів здійснюється у національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача, вказаний у договорі. Оплата за поставлені ресурси буде здійснюватися протягом строку, вказаного у специфікації, який відраховується з моменту поставки ресурсів та надання документів, вказаних у п.6.4 договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку відповідача.

Згідно специфікації №5 до договору від 26.04.2013р. №1545 строк оплати поставлених ресурсів 100% протягом 30 банківських днів від дати введення в експлуатацію.

Згідно специфікацій №6 до договору від 26.04.2013р. №1545 строк оплати поставлених ресурсів 100% протягом 30 банківських днів від дати надходження товарно-матеріальних цінностей.

Згідно специфікацій №№ 9, 15, 22 до договору від 26.04.2013р. №1545 - 100% протягом 30 календарних днів від дати надходження товарно-матеріальних цінностей.

Таким чином, товар поставлений відповідачу має бути оплачений:

- за видатковою накладною №РН-0101201 від 10.12.2013р. в строк до 23.01.2014р.;

- за видатковою накладною №РН-0260601 від 26.06.2014р., враховуючи що акт введення в експлуатацію підписаний 08.01.2015р., в строк до 19.02.2015р.

- за видатковою накладною №РН-0210801 від 21.08.2014р. в строк до 19.09.2014р.,

- за видатковою накладною №РН-0091001 від 09.10.2015р. в строк до 07.11.2015р.

Згідно з наданими до матеріалів справи платіжним дорученням №5504 від 10.02.2014р., банківськими виписками від 01.07.2015р., 13.10.2014р., 13.11.2014р. відповідачем на користь позивача було перераховано грошові кошти в сумі 406285,20 грн.

Таким чином, свої зобов`язання щодо своєчасної та повної сплати позивачу грошових коштів в сумі 903734,40 грн. за договором №1545 від 26.04.2013р., всупереч ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України відповідач не виконав.

Статтею 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За приписом ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.7.2 договору від 26.04.2013р. №1545 у випадку порушення більш ніж на 30 календарних днів строку оплати ресурсів відповідач сплачує пеню у розмірі 0,04% від суми заборгованості за кожен день прострочення, проте, не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у відповідному періоді.

Позивачем на підставі п.7.2 договору №1545 від 26.04.2013р. нараховано та предявлено до стягнення пеню в сумі 74837 грн. 66 коп. за період з 24.01.2014р. по 08.05.2016р.

За приписом ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання і на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України нараховано та предявлено до стягнення три проценти річних в розмірі 55102,61 грн. за період з 24.01.2014р. по 04.10.2016р. та інфляцію в сумі 490614,15 грн. за період з лютого 2014р. по січень 2017р.

Розрахунок пені, трьох процентів річних та інфляції, проведений позивачем, є аріфметично вірним, таким, що відповідає законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Відповідач заперечень по суті позовних вимог не надав.

22.02.2017р. до суду надійшло клопотання від 20.02.2017р. №09/50 ОСОБА_1 акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», м.Маріуполь, згідно якого відповідачем заявлене клопотання про зменшення заявленого позивачем до стягнення розміру пені на 90%.

Згідно з ч.1 ст.233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Стаття 83 Господарського процесуального кодексу України надає господарському суду право, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду. Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафу, який підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки розміру збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру штрафу наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Як встановлено судом, позивачем всупереч вимог ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України не доведено жодними доказами факту виникнення в нього збитків, будь-яких інших негативних наслідків у звязку з допущенням прострочення виконання відповідачем своїх зобовязань за договором від 26.04.2013р. №1545.

При цьому, як було викладено вище, внаслідок невиконання відповідачем своїх зобовязань за договором позивачем було застосовано до останнього відповідальність згідно ст.625 Цивільного кодексу України у вигляді стягнення інфляції та трьох процентів річних.

Судом також прийнято до уваги ті обставини, що наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ №33/6/а від 07.10.2014р. Про визначення районів проведення антитерористичної операції і термінів її проведення визначено, що Донецька і Луганська області (без винятків) входять до території проведення антитерористичної операції з 07.04.2014р. Таким чином, враховуючи місцезнаходження відповідача (м.Маріуполь), останній здійснює свою господарську діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Таким чином, за висновками суду, нарахування позивачем до стягнення з відповідача пені є завищеним та не відповідає, передбаченим у п.6 ст.3, ч.3 ст.509 та ч.ч.1, 2 ст.627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності.

За таких обставин, враховуючи надані до матеріалів справи докази, проте, враховуючи матеріальні інтереси позивача, суд дійшов висновку про наявність виняткових підстав для зменшення заявленого до стягнення позивачем розміру пені на 50% до 37418,83 грн., в результаті чого клопотання відповідача підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, виходячи з того, що позов доведений позивачем та обґрунтований матеріалами справи, приймаючи до уваги зменшення судом заявленого до стягнення розміру пені, враховуючи, що відповідач заперечень проти позову не надав, вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості підлягають частковому задоволенню в сумі 1486869,99 грн., у тому числі основний борг в сумі 903734,40 грн., пеня в сумі 37418,83 грн., інфляція в сумі 490614,15 грн. та три проценти річних в сумі 55102,61 грн.

Судовий збір підлягає віднесенню на відповідача повністю.

Одночасно, враховуючи проведене позивачем зменшення позовних вимог, судовий збір в сумі 3146,27 грн. підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України згідно ст.7 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.22, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплоприлад-Україна», м.Запоріжжя до ОСОБА_1 акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», м.Маріуполь про стягнення заборгованості в сумі 1524288,82 грн., у тому числі основний борг в сумі 903734,40 грн., пеня в сумі 74837,66 грн., інфляція в сумі 490614,15 грн. та три проценти річних в сумі 55102,61 грн., задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», м.Маріуполь на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплоприлад-Україна», м.Запоріжжя основний борг в сумі 903734,40 грн., пеню в сумі 37418,83 грн., інфляцію в сумі 490614,15 грн. та три проценти річних в сумі 55102,61 грн., всього заборгованість в сумі 1486869,99 грн., судовий збір в сумі 22864 грн. 33 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Теплоприлад-Україна», м.Запоріжжя з Державного бюджету України судовий збір в сумі 3146,27 грн.

В судовому засіданні 22.02.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписано 22.02.2017р.

Головуючий суддя Г.В. Левшина

Суддя О.В. Кротінова

Суддя Г.Є. Курило