КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2017 р. Справа№ 910/14091/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Тарасенко К.В.

Іоннікової І.А.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 08.02.2017 року

розглянувши апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» на рішення господарського суду міста Києва від 26.10.2016 року

по справі № 910/14091/16 (суддя: Пукшин Л.Г.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Транслойд»

до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша»

треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

1) приватне підприємство «Транспортно-експедиційна компанія «Скорпіон»

2) товариство з обмеженою відповідальністю «Сингента»

3) приватне акціонерне товариство «АСК «ІНГО Україна»

про стягнення 129 716,78 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 26.10.2016 року у справі № 910/14091/16 позов задоволено повністю. Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Транслойд» суму страхового відшкодування у розмірі 129 716 грн. 78 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 945 грн. 75 коп.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Перша» звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 26.10.2016 року у справі № 910/14091/16 та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.11.2016 року у складі колегії суддів: головуючий суддя Тищенко О.В., судді: Тарасенко К.В., Іоннікова І.А. справу № 910/14091/16 прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.01.2017 року продовжено строк розгляду справи №910/14091/16 на п'ятнадцять календарних днів, розгляд справи відкладено та викликано в судове засідання працівника приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» - ОСОБА_2 для дачі пояснень у даній справі.

У письмових поясненнях приватне підприємство «Транспортно-експедиційна компанія «Скорпіон» підтримало подану апеляційну скаргу у повному обсязі та просило її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення суду, яким відмовити у задоволенні позову.

У судових засіданнях суду апеляційної інстанції представник приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» надав суду свої пояснення по справі в яких, підтримав подану апеляційну скаргу у повному обсязі на підставі доводів зазначених у скарзі. Представник відповідача просив суд апеляційної інстанції скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Представник товариства з обмеженою відповідальністю «Транслойд» у судових засіданнях суду апеляційної інстанції також надав суду свої пояснення по справі в яких, заперечив проти задоволення апеляційної скарги. Представник позивача вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та безпідставною, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Представник просив залишити скаргу без задоволення а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник приватного акціонерного товариства «АСК «ІНГО Україна» також надав суду пояснення по справі в яких, заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити без змін оскаржуване рішення суду першої інстанції.

Крім того, як зазначалося вище, під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції Київським апеляційним господарським судом відповідно до ст. 30 ГПК України викликався в судове засідання ОСОБА_2 для дачі пояснень у даній справі, який працює у ПрАТ «СК «Перша» на посаді начальника відділу врегулювання майнових ризиків. Як зазначив ОСОБА_2 він з'явився на місце розвантаження вантажу вже після прибуття працівників міліції та після відкриття напівпричепа в якому перевозився вантаж. ОСОБА_2 було встановлено, що напівпричіп було відкрито водієм з дозволу завідуючого складом ТОВ «АгроРось». Наразі пломба № 81570212, якою було закрито напівпричіп була вилучена працівниками міліції, експертиза щодо цілісності чи пошкодження пломби не проводилася. Також, ОСОБА_2 зазначив що після огляду ним напівпричепа та автомобіля, вони були технічно справними та без наявності механічних ушкоджень та проникнення. Оскільки, ним не було виявлено проникнення та ушкодження цілісності кузова, пломба була знята водієм з дозволу завідуючого складом ТОВ «АгроРось», та до автомобіля під час його зупинок ніхто не підходив що підтверджується відеозаписами зробленими відеокамерами ТОВ «АгроРось», АЗС «Sky», у виплаті страхового відшкодування на підставі крадіжки вантажу, було відмовлено. На думку ОСОБА_2 у даному випадку сталася не крадіжка вантажу, а недовантаження.

Представники ПП «Транспортно-експедиційна компанія «Скорпіон» та ТОВ «Сингента» у судові засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи треті особи були повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи містяться повідомлення про вручення поштових відправлення. Про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи викладене, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та ПрАТ «АСК «ІНГО Україна», колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ст. 75 ГПК України вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки треті особи, про дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, участь представників що не з'явились, у судовому засіданні 08.02.2017 року, судом обов'язковою не визнавалась, клопотань про витребування додаткових доказів та про відкладення розгляду справи не надходило. В матеріалах справи міститься достатньо доказів для прийняття рішення по справі. При цьому судовою колегією враховано письмові пояснення ПП «Транспортно-експедиційна компанія «Скорпіон».

Також колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що у відповідності до ч.1 ст. 102 ГПК України суд апеляційної інстанції обмежений строком розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду, та за клопотанням представників сторін у відповідності до ч. 3 ст. 69 ГПК України строк розгляду справи вже продовжувався.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи. Такої ж правової позиції дотримується й Вищий господарський суд України, зокрема, у своїй постанові від 07.07.2016 року по справі 910/21819/15.

Застосовуючи відповідно до ч.1ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Разом з тим, відповідно до положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Згідно статті 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, дослідивши наявні в справі матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід скасувати виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи 16 березня 2015 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Транслойд» (надалі - страхувальник) та приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Перша» (надалі - страховик) було укладено договір № 12-15.00.15.00003 добровільного страхування відповідальності транспортного експедитора, який здійснює експедирування вантажів автомобільним транспортом (надалі - договір страхування).

Відповідно до п. 1 основної частини договору страхування предметом договору є майнові інтереси, пов'язані з виникненням обов'язку страхувальника відшкодувати шкоду, що виникла по застрахованих ризиках внаслідок події визнаної страховим випадком. Визнання події страховим випадком здійснюється з урахуванням умов договору.

Пунктом 6.1 договору страхування визначено строк його дії з 00 годин 18.03.2015 року до 24 годи 17.03.2016 року.

У 1.1 стандартних умов договору страхування визначено, що страховими випадками визнаються наступні події відповідно до додаткових умов 1: дорожньо-транспортна пригода з вини будь-якої особи (в тому числі невстановленої), пожежа, дії атмосферних опадів на вантаж, псування рефрижераторних вантажів під час експедирування, крадіжка вантажу протягом періоду експедирування.

Відповідно до п.2.1.9 стандартних умов договору страхування подія не може вважатися такою, що відбулась, якщо транспортний засіб (контейнер) та його спеціальне обладнання прибули до місця призначення технічно справними, без наявності механічних ушкоджень, при цілісному кузові (цистерні, платформі), без слідів ушкодження, проникнення та справними пломбами відправника.

Згідно до п.2.1.10 договору, дорожньо-транспортна пригода, пожежа крадіжка не може вважатися такою, що відбулась, за відсутності підтвердження факту події офіційними установами країни події.

Відповідно до пункту 4.2.5 стандартних умов договору страхування, страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування.

Як вбачається із приписів п.8.8 договору страхування, факт того, що подія не є страховим випадком відповідно до вимог розділів 1 та 2 стандартних умов договору страхування, в свою чергу, являється однією з підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування.

З матеріалів справи також вбачається, що 12.01.2016 року між позивачем як виконавцем та ТОВ «Сингента» (надалі - третя особа-2) як замовником було укладено договір № ТЛ120116 про перевезення вантажів автомобільним транспортом (надалі - договір перевезення), за умовами якого позивач як виконавець на підставі завдань замовника, узгоджених і затверджених сторонами, зобов'язався надати послуги перевезення вантажів автомобільним транспортом.

У пункті 1.2 договору перевезення, передбачено, що виконавець має право залучати третіх осіб, при цьому він залишається відповідальним перед замовником за порушення договору вказаними третіми особами в повному обсязі.

Матеріальна відповідальність за збереження вантажу від повної до часткової його втрати, ушкодження чи псування при перевезенні у розмірі фактичної шкоди покладено на позивача за умовами п. 6.4 договору перевезення.

Так, 01.02.2016 року позивач отримав від третьої особи-2 замовлення на транспортування вантажу за маршрутом Дніпропетровська область, Царичанський район, м. Могилів - Черкаська область, Корсун-Шенченківський район вантажу - насіння в кількості 20 тон загальною вартістю 6 323 660,48 грн. На виконання умов договору перевезення та замовлення третьої особи-2, позивачем залучено перевізника ПрАТ «Транспортно-експедиційна компанія «Скорпіон» (надалі - третя особа-1), про що укладено договір перевезення вантажу № 01022016/907 від 01.02.2016.

Відповідно до умов п. 1.1 договору перевезення вантажу № 01022016/907 від 01.02.2016 року позивач доручив перевезення вантажу, а третя особа-1 зобов'язалася доставити вантаж до пункту призначення в обумовлений сторонами строк та видати їх уповноваженій на одержання вантажу особі - вантажоодержувачу.

Згідно заявки на перевезення № 01022016 від 01.02.2015 року та товарно-транспортної накладної № SE455163 від 02.02.2016 року, вантаж (насіння соняшника) було прийнято для перевезення, залученою третьою особою ПП ТЕК «Скорпіон», водій ОСОБА_3, автомобіль «DAF» р/н НОМЕР_5 з н/причепом-рефрижератором марки LAMBERET, р/н НОМЕР_6, маршрут м. Могилів - м. Корсунь - Шевченківський.

Відповідно до товарно-транспортної накладної серії № SE455163 від 02.02.2016 року у розділі відомості про вантаж, вказано, що до перевезення прийнято соняшник#НК#Неома укр 150К ціною за одиницю без ПДВ 4 215,78 грн., 420,000 уп., на загальну вартість з ПДВ 2 124 753,76 грн. та соняшник#НК#Неома укр 150К, ціною за одиницю без ПДВ 4 215,77 грн. 1080,000 уп, на загальну вартість з ПДВ 2 124 753,76 грн., вид пакування - палета.

За доводами позивача, під час перевезення вантажу третьою особою-1, вантаж було частково втрачено, даний факт було виявлено під час розвантаження автомобіля «DAF» д/н НОМЕР_5/НОМЕР_4 03.02.2016 року, про що було складено акт недостачі посівного матеріалу від 03.02.2016 року, та здійснені відповідні записи недостачі у товарно-транспортну накладну № SE455163 від 02.02.2016 року та видаткову накладну № . У зазначеному акті та накладних зафіксовано факт недостачі товару у кількості 106 уп. на загальну суму 536 247,22 грн.

Позивач дізнався про факт нестачі товару від водія ОСОБА_4, та в порядку п. 5.1.1 договору страхування повідомив 03.02.2016 року відповідач про настання обставин страхового випадку.

Оскільки, відповідач відмовив у виплаті страхового випадку позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення страхового відшкодування у розмір 129716,78 грн.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що між ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» та ТОВ «Сингента» було укладено договір страхування №300211789.15 від 30.10.2015р, відповідно до умов якого втрачений вантаж було застраховано ПрАТ «АСК «ІНГО Україна».

У зв'язку з тим, що ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» часткову втрату вантажу визнало страховим випадком третя особа-3 виплатило ТОВ «Сингента» страхове відшкодування у розмірі 406 530,44 гривні.

Відповідно до акту недостачі посівного матеріалу від 03.02.2016р. та звіту 822 Про проведення інспекційних робіт ФОП ОСОБА_5 при розвантаженні автомобіля «DAF» д/н НОМЕР_5/НОМЕР_4 було виявлено недостачу 106 мішків гібридного насіння соняшника НК Неома.

Згідно звіту №822 Про проведення інспекційних робіт ФОП ОСОБА_5, товарно-транспортної накладної №SE455163 від 02.02.2016р. та видаткової накладної № вартість втраченого вантажу становить 536 245,94 грн. Страхове відшкодування було виплачено з вирахуванням франшизи (129 715,50 грн.) та склало 406 530,44 гривні.

У зв'язку з тим, що часткова втрата вантажу відбулась під час його перевезення, а позивач несе відповідальність за його збереження та з урахування того, що цивільно-правова відповідальність позивача як експедитора була застрахована відповідачем за договором добровільного страхування відповідальності транспортного експедитора, який здійснює експедирування вантажів автомобільним транспортом №12-15.00.15.00003, на думку позивача, саме відповідач має відшкодувати завдані збитки пов'язанні з частковою втратою вантажу.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «Перша» на користь ТОВ «Транслойд» суми страхового відшкодування у розмірі 129 716 грн. 78 коп. місцевий господарський суд виходив з того, що позивачем належним чином доведено факт втрати вантажу, що підтверджується, зокрема: актом недостачі посівного матеріалу від 03.02.2016 року, складеного при прийнятті товару; звітом №822 «Про проведення інспекційних робіт» ФОП ОСОБА_5 від 03.02.2016 року та витягом з кримінального провадження №0000049 за ч. 3 ст. 185 КК України (крадіжка).

Однак, колегія суддів апеляційного господарського суду не може погодитися з висновками суду першої інстанції про задоволення даного позову, оскільки, місцевим господарським судом при прийнятті рішення не було взято до уваги положення договору добровільного страхування відповідальності транспортного експедитора № 12-15.00.15.00003 укладеного 16 березня 2015 року між ТОВ «Транслойд» та ПрАТ «Страхова компанія «Перша» відповідно до п.2.1.9 якого, подія не може вважатися такою, що відбулась, якщо транспортний засіб (контейнер) та його спеціальне обладнання прибули до місця призначення технічно справними, без наявності механічних ушкоджень, при цілісному кузові (цистерні, платформі), без слідів ушкодження, проникнення та справними пломбами відправника.

Як вбачається з акту недостачі посівного матеріалу від 03.02.2016 року, пломба № 8157012 була знята водієм вантажного автопоїзду з дозволу представника вантажоодержувача - завідуючого складом ТОВ «АгроРось», хоч і без його присутності.

Колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що в товарно-транспортній накладній немає жодних свідчень про неналежний стан (пошкодження) вантажного автопоїзду під час процедури розвантаження. При цьому, у вказаному вище акті також відсутнє будь-яке посилання на пошкодження напівпричепа. Дані обставини також підтверджуються і поясненнями водія ОСОБА_3 що містяться в матеріалах справи. Так, відповідно до вказаних поясненнях водій, близько 9:00 год. 03 лютого 2016 року, під'їхавши під вивантаження та знявши з дозволу працівника ТОВ «АгроРось» з напівпричепа пломбу, при відкритті дверей виявив нестачу 106 мішків з соняшниковим насінням. На місце пригоди також було викликано представників ПрАТ «СК «Перша», які при детальному огляді напівпричепа не виявили ушкоджень та порушення цілісності його кузова, а також слідів проникнення всередину.

Предметом договору страхування є майнові інтереси, пов'язані з виникненням обов'язку страхувальника відшкодувати шкоду, що виникла по застрахованих ризиках внаслідок події визнаної страховим випадком. Визнання події страховим випадком здійснюється з урахуванням умов договору страхування.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно зі ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

За змістом ст.8 Закону України «Про страхування» страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання; страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

У 1.1 стандартних умов страхування договору страхування визначено, що страховими випадками визнаються наступні події відповідно до додаткових умов 1: дорожньо-транспортна пригода з вини будь-якої особи (в тому числі невстановленої), пожежа, дії атмосферних опадів на вантаж, псування рефрижераторних вантажів під час експедирування, крадіжка вантажу протягом періоду експедирування.

Як зазначалось вище, умови розділу 2 стандартних умов договору страхування, передбачають випадки, коли події, що сталися, не визнаються страховими випадками. Так, зокрема, відповідно до п.2.1.9 договору страхування подія не може вважатися такою, що відбулась, якщо транспортний засіб (контейнер) та його спеціальне обладнання прибули до місця призначення технічно справними, без наявності механічних ушкоджень, при цілісному кузові (цистерні, платформі), без слідів ушкодження, проникнення та справними пломбами відправника.

Що стосується доводів позивача, про те, що напівпричіп марки «Ламберет», д.н.з. НОМЕР_4 прибув на склад ТОВ «АгроРось» із пошкодженням пломби, а тому позивач вважає, що мала місце крадіжка товару, що перевозився, судова колегія зазначає наступне.

У відповідності із приписами розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року №363 (надалі - правила), товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

В той же час, відповідно до абзацу 1 та 2 п.11.1 розділу 11 правил, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих правил. Товарно-транспортна накладна може оформлюватись суб'єктом господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім'я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

В свою чергу, правила здачі вантажів чітко врегульовані розділом 13 правил. Так, п.13.1 правил передбачено, що перевізник здає вантажі у пункті призначення вантажоодержувачу згідно з товарно-транспортною накладною. При цьому, згідно п.13.3 правил, вантажі, які прибули у непошкоджених кузовах автомобілів (причепах, окремих секціях автомобіля, контейнерах і цистернах) та з непошкодженими пломбами вантажовідправника, видаються вантажоодержувачу без перевірки маси, стану вантажів і кількості вантажних місць. Окрім того, п.13.4 правил, передбачено, що в пунктах призначення вантажоодержувач має право при прийманні вантажів перевірити їх масу, кількість місць і стан тільки у випадках прибуття вантажів у пошкоджених кузовах автомобілів (причепах, окремих секціях автомобіля, контейнерах цистернах) або з пошкодженими пломбами вантажовідправника чи прибуття швидкопсувних вантажів з порушенням терміну доставки або з порушенням встановленого цими правилами температурного режиму при перевезенні. Із приписів п.13.6 вбачається, що в разі, якщо при виявленні недостачі. ушкодження або зіпсування вантажів, перевізник і вантажовідправник або вантажоодержувач не дійшли згоди у визначенні їх причин і суми, на яку зменшилась вартість вантажу, на вимогу перевізника, вантажовідправника чи вантажоодержувача проводиться експертиза в бюро товарних експертиз або іншими компетентними організаціями чи фізичними особами.

Судова колегія апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що ні до судового розгляду справи, ні під час розгляду справи у суді першої інстанції сторонами не було проведено за участі компетентних організацій чи фізичних осіб експертизи зі встановлення обставин нестачі товару. При цьому, як зазначалось вище та встановлено судом апеляційної інстанції, автопоїзд, що складався з тягача марки «ДАФ», державний номерний знак НОМЕР_5

та напівпричепу марки «Ламберет», державний номерний знак НОМЕР_4 під час його прибуття до місця відвантаження - на склад ТОВ «АгроРось» прибули технічно справі, без механічних ушкоджень та при цілісному кузові без слідів проникнення.

Щодо факту пошкодження пломби № 8157012 судова колегія апеляційного господарського суду відноситься критично, оскільки, на час розгляду справи у суді апеляційної інстанції даний факт встановити неможливо.

Як встановлено судом, жодна зі сторін у справі не заперечує факту пошкодження пластикового тросу пломби, розбіжністю є лише місця пошкодження та хто її пошкодив. Так, позивач та третя особа-3 вказують, що пломбу було зрізано ще до моменту прибуття вантажного автопоїзду до місця розвантаження, а відповідач та третя особа-1 наполягають, що пломба була зрізана водієм ОСОБА_3 вже після його прибуття на склад ТОВ «АгроРось».

Судом апеляційної інстанції досліджено акт недостачі посівного матеріалу від 03.02.2016 року. З вказаного акта вбачається, що пломба № 8157012 була знята водієм вантажного автопоїзду з дозволу представника вантажоодержувача - завідуючого складом ТОВ «АгроРось», хоч і без його присутності. Іншого в акті не зазначено. Тобто, з вказаного акта можна дійти висновку, що автопоїзд прибув до місця розвантаження без механічних ушкоджень та при цілісному кузові без слідів проникнення.

Натомість, у відповідності до протоколу огляду предмету від 03.02.2016 року складеного слідчим СВ Корсунь-Шевченківського ВП Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області під час огляду виявлено сейф-пакет «експертна служба» № 0642549 із вміщеною пластиковою пломбою червоного кольору із вираженими елементами пошкодженнями у вигляді відкусу, який з'явився внаслідок механічної дії твердого предмету, на даній пломбі на лицевій лопатці виявлено нанесений номер білого кольору 8157012, поверхня даної пломби має грунтове нашарування у вигляді пилу. Дана пломба була вилучена під час огляду місця події в м. Корсунь-Шевченківський, територія ТОВ «АгроРось». Іншого в протоколі огляду пломби № 8157012 також не зазначено. З вказаного протоколу не вбачається, що у пломби № 8157012 відсутня будь-яка частина пластикового тросу, на що вказує у своїх доводах позивач. Таким чином, з вказаного протоколу який складався правоохоронними органами вже після прибуття автопоїзду до місця розвантаження та після зрізання пломби водієм перед початком процедури розвантаження - вказана в ньому пломба не могла бути неушкодженою, адже водій ПП «ТЕК «Скорпіон» її вже зрізав самостійно.

Отже, інформація, що міститься в протоколі, не дає можливості стверджувати та встановити, що пошкоджений трос пломби було зрізано саме під час перевезення, а не водієм під час відкриття напівпричепу безпосередньо на складі у місці розвантаження.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що за фактом недостачі вантажу порушене кримінальне провадження №0000049 за ч. 3 ст.185 Кримінального кодексу України (крадіжка). При цьому, на переконання колегії суддів, помилковими є твердження, як суду першої інстанції, так і позивача у справі про встановлення факту саме крадіжки. Станом на час розгляду справи у суді, винних у вчиненні ймовірної крадіжки осіб не встановлено, а кримінальне провадження №0000049 не завершене та розслідування триває.

До того ж, як зазначили представники сторін, на даний час правоохоронними органами не проведено експертизи з дослідження пломби № 8157012 на предмет її цілісності.

Враховуючи зазначене вище, судова колегія апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що позивачем передчасно заявлено позов про стягнення з відповідача страхового відшкодування у розмірі 129 716 грн. 78 коп. та даний позов помилково задоволений судом першої інстанції. Колегія суддів звертає увагу, що за умовами договору добровільного страхування відповідальності транспортного експедитора № 12-15.00.15.00003 від 16.03.2015 року страховим випадком є саме крадіжка вантажу протягом періоду експедирування.

При цьому колегія суддів вказує на те, що у разі завершення кримінального провадження №0000049 та винесення у кримінальній справі вироку суду, дана справи може бути переглянута за нововиявленими обставинами.

Що стосується звіту №822 «Про проведення інспекційних робіт» від 05 лютого 2016 року (надалі - звіт) що міститься в матеріалах справи, складеним Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 (надалі - ФОП ОСОБА_5), в якому ФОП ОСОБА_5 вказав, що при візуальному огляді ним пластикової пломби №8157012 вантажного напівпричепа він виявив, що пластиковий трос даної пломби відрізаний на більш ніж половину своєї довжини та частина відсутня, судова колегія апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Згідно з ч.3 ст.3 Закону України «Про оцінку майна» (надалі - Закон), незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб'єктом оціночної діяльності-суб'єктом господарювання.

Частиною 1 ст.4 Закону встановлено, що професійна оціночна діяльність - діяльність оцінювачів та суб'єктів оціночної діяльності, визнаних такими відповідно до положень цього Закону, яка полягає в організаційному, методичному та практичному забезпеченні проведення оцінки майна, розгляді та підготовці висновків щодо вартості майна.

Частина 1 ст.6 Закону передбачає, що оцінювачами можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які склали кваліфікаційний іспит та одержали кваліфікаційне свідоцтво оцінювача відповідно до вимог цього Закону.

При цьому, ч.2 ст.7 Закону, в свою чергу передбачає, що проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках: створення підприємств (господарських товариств) на базі державного майна або майна, що є у комунальній власності; реорганізації, банкрутства, ліквідації державних, комунальних підприємств та підприємств (господарських товариств) з державною часткою майна (часткою комунального майна); виділення або визначення частки майна у спільному майні, в якому є державна частка (частка комунального майна); визначення вартості внесків учасників та засновників господарського товариства, якщо до зазначеного товариства вноситься майно господарських товариств з державною часткою (часткою комунального майна), а також у разі виходу (виключення) учасника або засновника із складу такого товариства; приватизації та іншого відчуження у випадках, встановлених законом, оренди, обміну, страхування державного майна, майна, що є у комунальній власності, а також повернення цього майна на підставі рішення суду; переоцінки основних фондів для цілей бухгалтерського обліку; оподаткування майна згідно з законом; визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом; в інших випадках за рішенням суду або у зв'язку з необхідністю захисту суспільних інтересів.

Дослідивши вказаний звіт, судова колегія зазначає, що у даному звіті проводилась саме оцінка майна з метою визначення розміру відшкодування, яка, в такому випадку, є обов'язковою, а отже, враховуючи приписи Закону, вона повинна була бути проведена кваліфікованим оцінювачем.

Під час розгляду справи, позивачем не було надано суду докази, які б підтверджували, що ФОП ОСОБА_5 склав кваліфікаційний іспит та одержав кваліфікаційне свідоцтво оцінювача. При цьому, як встановлено судом апеляційної інстанції, відомості про ФОП ОСОБА_5 не зареєстровані і не перебувають, ані в реєстрі атестованих судових експертів, ані в реєстрі суб'єктів оціночної діяльності, ані, навіть, в переліку аварійних комісарів.

Враховуючи зазначене вище, місцевий господарський суд помилково прийняв до уваги вказаний звіт у якості належного доказу у даній справі.

Надана ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції копія сертифікату від 03.10.2005 року серії КПК № 006/05-ПК про підвищення кваліфікації ОСОБА_5 з якого вбачається, що він навчався в Одеському національному морському університеті на спеціальних курсах за напрямком «Експерт з оцінки якості та кількості товарів (Вантажний сюрвейр)» на переконання колегії суддів не є належним доказом на підтвердження того, що ОСОБА_5 підтвердив відповідну кваліфікацію як оцінювача що передбачено ч.1 ст. 6 Закону України «Про оцінку майна».

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції помилково задовольнив позов ТОВ «Транслойд» до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша», стягнувши з відповідача 129716,78 грн. страхового відшкодування На переконання колегії суддів, позовні вимоги задоволенню не підлягають, а тому у позові слід відмовити.

Щодо страхового відшкодування у розмірі 406530,44 грн. що було виплачено ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» на користь ТОВ «Сингента» за укладеним між ними договором страхування № 300211789.15 від 30.10.2015 року, та визнання ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» даний випадок страховим, хоч і вказаний договір не є предметом розгляду у даній справі, колегія суддів відноситься критично, оскільки, у відповідності до п.5.1.4 укладеного між ними договору зазначено, що у будь-якому випадку страховик не несе відповідальності за нестачу вантажу при відсутності слідів проникнення в вантажний відсік транспортного засобу (або контейнер) при цілісності пломб вантажовідправника та/або митних органів.

Як встановлено судом та пояснив ОСОБА_2, напівпричіп було відкрито водієм з дозволу завідуючого складом ТОВ «АгроРось», пломба № 81570212, якою було закрито напівпричіп була вилучена працівниками міліції, експертиза щодо цілісності чи пошкодження пломби не проводилася. При цьому, проникнення та ушкодження цілісності кузова виявлено не було.

У відповідності до ст. 22 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 26.10.2016 року, прийняте після неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв'язку з неправильним застосуванням норм матеріального права, є таким що не відповідає нормам закону.

Відповідно до ст. 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; 3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково; 4) змінити рішення.

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Оскільки, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права, апеляційна скарга приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» підлягає задоволенню, а рішення господарського суду міста Києва від 26.10.2016 року у справі № 910/14091/16 - скасуванню.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України. Враховуючи наведене вище та керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» на рішення господарського суду міста Києва від 26.10.2016 року у справі № 910/14091/16 - задовольнити.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 26.10.2016 року у справі № 910/14091/16 - скасувати.

3. Прийняти по справі № 910/14091/16 нове рішення суду, яким у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Транслойд» до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» про стягнення 129716,78 грн. - відмовити.

4. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Транслойд» (73026, м. Херсон, проспект Ушакова, буд. 73, кв. 1; ідентифікаційний код 37238384) на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» (03680, м. Київ, вул. Фізкультури, буд. 30; ідентифікаційний код 31681672) 2140,33 (дві тисячі сто сорок) грн. 33 коп. судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

5. Видачу відповідного наказу по справі № 910/14091/16 доручити господарському суду міста Києва.

6. Матеріали справи № 910/14091/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена впродовж двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді К.В. Тарасенко

І.А. Іоннікова