ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

21.02.2017 Справа № 904/1570/15

За скаргою: Публічного акціонерного товариства "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" на дії Державної виконавчої служби

У справі:

за позовом Публічного акціонерного товариства "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК", м. Київ

до відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРХОРС", м. Тернопіль

відповідача 2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Поділля", с. Юринці, Городоцький район, Хмельницька область

відповідача 3: Товариства з обмеженою відповідальністю "Новагріс", м. Скалат, Підволочиський район, Тернопільська область

відповідача 4: Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "АСКО", с. Васильківці, Гусятинський район, Тернопільська область

відповідача 5: Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія центр", с. Васильківці, Гусятинський район, Тернопільська область

відповідача 6: Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія-Лізинг", с. Васильківці, Гусятинський район, Тернопільська область

відповідача 7: Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРІ СІДС", м. Хоростків, Гусятинський район, Тернопільська область

відповідача 8: Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Агрі -Трейд", с. Васильківці, Гусятинський район, Тернопільська область

відповідача 9: Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "М-Трейд", с. Васильківці, Гусятинський район, Тернопільська область

відповідача 10: Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрселко", м. Тернопіль

відповідача 11: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Шлях", м. Дніпро

про стягнення заборгованості

Суддя Петрова В.І.

Представники:

від позивача (скаржник): Одринський К.А., дов. від 15.01.2016р.

від відповідачів: не з'явився

від ДВС: Кравчук В.Л., дов. №946/20.3-03 від 29.12.2016р.

СУТЬ СПОРУ:

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2015р. позов задоволено: стягнуто солідарно з відповідачів 1-10 на користь позивача заборгованість за Генеральним договором №Акр/1.14-07 від 17.01.2014р. про відкриття акредитивів у загальній сумі 34 846 636,30 гривень, яка складається з: заборгованість за сумою платежу за Акредитивом у розмірі 30 266 777,45 грн.; заборгованість за процентами за сумою платежу за Акредитивом у розмірі 2 706 596,21 гривень; заборгованість за сумами пені за порушення строків сплати суми платежу за Акредитивом у розмірі 1 791 129,84 гривень; заборгованість за сумами пені за порушення строків сплати процентів за сумою платежу за Акредитивом у розмірі 82 132,80 гривень; стягнуто з відповідача 11 на користь позивача заборгованість за Генеральним договором №Акр/1.14-07 від 17.01.2014р. про відкриття акредитивів у розмірі 100 000,00грн. та 6 643,63грн. судового збору; а також стягнуто з відповідачів 1-10 судовий збір.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.07.2015р. рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2015р. змінено, позов задоволено - стягнуто солідарно з відповідача 1 та окремо з кожного з відповідачів 2-10 заборгованість за Генеральним договором №Акр/1.14-07 від 17.01.2014р. про відкриття акредитивів у загальній сумі 34 846 636,30 гривень, яка складається з: заборгованість за сумою платежу за Акредитивом у розмірі 30 266 777,45 грн.; заборгованість за процентами за сумою платежу за Акредитивом у розмірі 2 706 596,21 гривень; заборгованість за сумами пені за порушення строків сплати суми платежу за Акредитивом у розмірі 1 791 129,84 гривень; заборгованість за сумами пені за порушення строків сплати процентів за сумою платежу за Акредитивом у розмірі 82 132,80 гривень, а також 6 643,63грн. судового збору; стягнуто з відповідача 11 заборгованість за Генеральним договором №Акр/1.14-07 від 17.01.2014р. про відкриття акредитивів у розмірі 100 000,00грн. та 6 643,63грн. судового збору.

30.07.2015р. на виконання даної постанови видано накази за №904/1570/15, зокрема, про солідарне стягнення з ТОВ "УКРХОРС" та ТОВ "АГРІ СІДС" на користь ПАТ "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" заборгованості за Генеральним договором №Акр/1.14-07 від 17.01.2014р. про відкриття акредитивів у загальній сумі 34 846 636,30 гривень.

21.12.2016р. від позивача надійшла скарга на дії Державної виконавчої служби, в якій він просив:

- визнати протиправними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкера І.А. щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 11.11.2016р. №49222539 з примусового виконання наказу №904/1570/15 від 30.07.2015р.;

- скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 11.11.2016р. №49222539;

- зобов'язати старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкера І.А. поновити виконавче провадження за №49222539 з примусового виконання наказу №904/1570/15 від 30.07.2015р.

В обгрунтування поданої скарги зазначає, що постанова від 11.11.2016р. винесена передчасно, оскільки державний виконавець, в порушення ст.18 Закону України "Про виконавче провадження", не вжив усіх передбачених Законом заходів, а саме: не здійснив повторні запити до фінансових установ для виявлення відкритих рахунків боржника та залишків грошових коштів на них, а також не звернувся до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду керівника боржника за межі України до виконання зобов"язань за рішенням суду та не перевірив майновий стан боржника відповідно до Закону.

Ухвалою суду від 22.12.2016р. подану скаргу прийнято до розгляду в судовому засіданні.

Відповідачі 1-11 явку своїх представників в судові засідання не забезпечили, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлені належним чином, з клопотанням про відкладення розгляду скарги до суду не звертались.

Представник ДВС проти скарги заперечує, оскільки вважає, що вчинені державним виконавцем дії з виконання рішення суду у справі №904/1570/15 є правомірними, а здійснені державним виконавцем заходи з розшуку майна виявились безрезультатними. Крім того, звернення до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду керівника боржника за межі України до виконання зобов"язань за рішенням суду є правом державного виконавця, а не його обов"язком.

Розглянувши подану скаргу, заслухавши пояснення позивача (скаржника) та органу ДВС, суд встановив таке.

28.10.2015р. стягувач звернувся до державного виконавця із заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі наказу суду у справі №904/1570/15 від 30.07.2015р. про солідарне стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРХОРС" та Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРІ СІДС" на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" заборгованості за Генеральним договором №Акр/1.14-07 від 17.01.2014р. про відкриття акредитивів у загальній сумі 34 846 636,30 гривень.

Постановою про відкриття виконавчого провадження від 03.11.2015р. запропоновано боржнику (ТОВ "АГРІ СІДС") самостійно виконати виконавчий документ у строк до 7 днів з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Частиною 1 статті 13 Закону України "Про виконавче провадження" (далі -Закон) передбачені строки прийняття рішень виконавцями та вчинення виконавчих дій, а саме: під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 2 статті 36 Закону передбачений розшук боржника, його майна, а саме: розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

Відповідно до ст.48 Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Згідно ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до постанови від 04.11.2015р. головним державним виконавцем накладений арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника (ТОВ "АГРІ СІДС") у межах суми звернення стягнення 34 846 636,30грн.

11.11.2016р. старшим державним виконавцем винесено постанову, якою виконавчий документ у справі №904/1570/15 від 30.07.2015р. повернуто стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов"язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1291 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.

За приписом ст.115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ч.1 ст.5 Закону).

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.18 Закону виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець, зобов'язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів (п.19 ч.3 ст.18 Закону).

Здійснивши аналіз зазначених вище норм, суд приходить до висновку, що звернення державного виконавця до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов"язань за рішенням, так і вчинення інших заходів, направлених на примусове виконання рішення суду, не є абсолютним правом виконавця, а є його обов"язком, оскільки, з урахуванням вимог ч.1 ст.18 Закону, державний виконавець саме зобов"язаний вживати передбачених Законом заходів щодо примусового виконання рішень. Державний виконавець, для реального, своєчасного та ефективного виконання рішення суду, зобов"язаний вживати всі можливі заходи.

Як визначено п.2 ч.1 ст.37 Закону, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені протягом року виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Виходячи з викладеного, враховуючи недоведення державним виконавцем неможливості, неефективності вчинення ним інших заходів, крім тих, що були ним вчинені, суд вважає постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві такою, що прийнята передчасно.

Суд зазначає, що такі дії державного виконавця позбавляють особу (стягувача) на ефективний судовий захист своїх порушених прав та є порушенням права особи на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, оскільки, як неодноразово зазначалось Європейським судом з прав людини, ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок (Іммобільяре Саффі проти Італії, заява №22774/93, параграф 66, ЄСПЛ 1999-V; Войтенко проти України, заява №18966/02 рішення від 29.06.2004, параграф 39).

Таким чином, суд дійшов висновку, що державним виконавцем не проведено усіх можливих та необхідних дій щодо виконання рішення суду у справі №904/1570/15, а отже вимоги скаржника про визнання протиправними дій старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкера І.А. щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 11.11.2016р. №49222539 з примусового виконання наказу №904/1570/15 від 30.07.2015р. та скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 11.11.2016р. №49222539 підлягають задоволенню.

Вимога скаржника про зобов'язання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкера І.А. поновити виконавче провадження за №49222539 з примусового виконання наказу №904/1570/15 від 30.07.2015р. задоволенню не підлягає, оскільки поновленню підлягає лише зупинене виконавче провадження після усунення обставин, що стали підставою для його зупинення. Виконавче провадження №49222539 не зупинялось.

Згідно п.9.13. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Керуючись ст.ст.86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу Публічного акціонерного товариства "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" на дії Державної виконавчої служби задовольнити частково.

Визнати незаконними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкера І.А. щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 11.11.2016р. №49222539 з примусового виконання наказу №904/1570/15 від 30.07.2015р.

Визнати недійсною постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкера І.А. про повернення виконавчого документа стягувачеві від 11.11.2016р. №49222539.

Суддя В.І. Петрова