ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2017 року Справа № 904/4177/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Широбокової Л.П.

суддів: Березкіної О.В., Чимбар Л.О.

при секретарі судового засідання Абадей М.О.

за участю представників сторін

від позивача: представник не з'явився;

від відповідача: ОСОБА_1, представник, довіреність №19 від 07.07.2016р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства "Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця" Дніпропетровської міської ради на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.09.2016р. у справі №904/4177/16

за позовом Державного підприємства "Науково-дослідний і

конструкторсько-технологічний інститут трубної

промисловості ім. Я.Е. Осади", м. Дніпро

до Комунального підприємства "Спеціалізована ремонтно-

будівельна дільниця" Дніпропетровської міської ради,

м. Дніпро

про стягнення 102 030,85 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 21.09.2016р. у справі №904/4177/16 (головуючий суддя Воронько В.Д., судді Ліпинський О.В., Юзіков С.Г.) позов задоволено повністю. Стягнуто з КП "Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця" Дніпропетровської міської ради на користь ДП "Науково-дослідний і конструкторсько-технологічний інститут трубної промисловості ім. Я.Е. Осади" основний борг - 97 402,89 грн, 3% річних - 989,00 грн, інфляційних нарахувань - 4 201,38 грн та витрати по сплаті судового збору - 1 538, 90 грн.

Стягнуто з ДП "Науково-дослідний і конструкторсько-технологічний інститут трубної промисловості ім. Я.Е. Осади" в доход Державного бюджету України судовий збір в сумі 160,90 грн.

Рішення суду мотивоване порушенням з боку відповідача умов договору щодо відшкодування компенсаційних витрат по податку на землю.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на наступне:

- судом прийнято рішення на підставі матеріалів і доказів, наданих Позивачем, рішення прийняте за відсутності у судовому засіданні Відповідача, що призвело до неповного зясування обставин справи;

- суд не зупинив провадження у справі до розгляду справи №904/7554/16, чим порушив норми ч.1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України;

- право власності Відповідача на земельну ділянку не зареєстровано, тому відсутні підстави для сплати податку.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 31.10.2016р. відновлено строк на подання апеляційної скарги, апеляційну скаргу прийнято до розгляду колегією суддів у складі головуючого судді Дарміна М.О. (доповідач), суддів Березкіної О.В.,Чимбар Л.О.

20.12.2016р. у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю судді доповідача Дарміна М.О. відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.12.2016р. справа передана до розгляду колегії суддів у складі головуючого судді Широбокової Л.П., суддів Березкіної О.В., Чимбар Л.О. та ухвалою суду від 22.12.2016р. прийнята зазначеною колегією суддів до свого провадження.

В судовому засіданні 20.02.2017р. представник Відповідача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову. Додатково пояснив, що зазначена дата укладання додаткової угоди не відповідає дійсній, оскільки дані про коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель за 2014р. були оприлюднені лише 13.01.2015р., також надав докази щодо відсутності реєстрації за ним права власності або користування земельними ділянками за адресою вул. Писаржевського,1-А.

Позивач вимог суду не виконав, витребувані судом докази не надав, явку повноважного представника в судове засідання 20.02.2017р. не забезпечив, не зважаючи на те, що належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №806), причин неявки не повідомив, будь-яких клопотань, в тому числі про відкладення розгляду справи, до суду не надсилав.

Справа розглядається за наявними доказами відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника Відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Дніпропетровської області скасуванню, виходячи з наступного.

При перегляді справи апеляційним судом встановлено, що 15.09.2014р. між Державним підприємством "Науково-дослідний і конструкторсько-технологічний інститут трубної промисловості ім. Я.Е.Осади" сторона-1 (надалі позивач) та Комунальним підприємством "Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця" Дніпропетровської міської ради сторона-2 (надалі відповідач) було укладено договір про відшкодування компенсаційних витрат по податку на землю №С-26 (далі - договір), строком дії з 01.01.2014р. по 31.12.2014р.

Умовами договору передбачено, що сторона-1 виставляє понесені витрати по податку на землю за ділянку загальною площею 4397,9 м2, що знаходиться під нежитловими будівлями Спортивно-оздоровчого корпусу літ.П-1 (3624,6 кв.м.) та корпусу громадського харчування літ. В-4 (773,3 кв.м.) за адресою: вул. Писаржевського, 1а, м. Дніпропетровськ, де розташовується Комунальне підприємство "Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця" Дніпропетровської міської ради, а сторона-2 - зобов'язується відшкодувати стороні-1 компенсаційні витрати по податку на землю згідно розрахунку (додаток №1), який є невід'ємною частиною цього договору. Сторона-1 зобов'язується вчасно повідомляти сторону-2 про суму компенсаційних витрат по податку на землю шляхом виставлення рахунків згідно умов цього договору. Сторона-2 зобов'язується вчасно, на протязі 5 банківських днів здійснювати оплату компенсаційних витрат по податку на землю, понесених стороною-1 відповідно виставлених рахунків (п. п. 1.1., 2.1., 2.2 договору).

Сторонами було погоджено розрахунок на відшкодування на суму 8507,69 грн за місяць, а також дві додаткові угоди за №1 від 30 грудня 2014р., в одній з яких встановили дію договору з 01.01.2014р. до 31.12.2015р., в іншій - обумовили внести зміни у Розрахунок суми відшкодування компенсаційних витрат з податку на землю та встановили, що скоригований розрахунок додається до даної додаткової угоди і є невідємною частиною договору.

Втім, матеріали справи не містять вказаного додатку до договору та на вимогу апеляційного суду позивач вказаний додаток суду не надав.

Посилаючись на порушення відповідачем своїх зобовязань щодо сплати компенсаційних виплат за серпень 2015р. квітень 2016р. позивач звернувся з даним позовом та просив суд стягнути з відповідача борг 97 402,89 грн, 3% річних - 989,00 грн, інфляційні нарахування - 4 201,38 грн.

До звернення до суду позивач 21.03.2016р. направив відповідачу акт звіряння взаємних розрахунків, а також звернувся до відповідача з претензією за вих. №Д/251 від 28.03.2016р. щодо сплати заборгованості в загальній сумі 73519,99 грн, яка залишена останнім без відповіді та задоволення.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань) є, зокрема, договір.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Сторонами визначена природа договору як компенсаційного по витратах щодо сплати податку на землю, тобто предметом дослідження у вказаному спорі має бути дійсне понесення позивачем вказаних витрат у спірний період, повязаність цих витрат із умовами договору та відповідачем, дотримання умов договору щодо їх узгодження та направлення вимог про сплату.

Матеріали справи не містять доказів, що позивач поніс витрати на сплату земельного податку у спірний період з серпня 2015р. по квітень 2016р. за вказані у договорі земельні ділянки загальною площею 4397,9 м2, що знаходиться під нежитловими будівлями Спортивно-оздоровчого корпусу літ.П-1 (3624,6 кв.м.) та корпусу громадського харчування літ. В-4 (773,3 кв.м.) за адресою: вул. Писаржевського, 1а, м. Дніпропетровськ, як-то: розрахунок земельного податку чи орендної плати, що подається до податкових органів, та дійсна оплата цього податку саме за спірні ділянки, що є предметом договору.

Позивачем також не надано доказів щодо правомірності укладення договору щодо таких компенсаційних витрат, а саме документи щодо права власності чи права користування на ці земельні ділянки, документи щодо прав відповідача на нежитлові будівлі - Спортивно-оздоровчий корпус літ.П-1 (3624,6 кв.м.) та корпус громадського харчування літ. В-4 (773,3 кв.м.) за адресою: вул. Писаржевського, 1а, м. Дніпропетровськ (право власності чи оренди), що є підставою для участі у витратах по сплаті податку на землю.

На неодноразові вимоги апеляційного суду (ухвали від 28.11.2016р., 22.12.2016р., 30.01.2017р.) вказані докази позивачем не були надані.

За таких обставин колегія суддів вважає, що позивачем не доведено сам факт понесення витрат, які підлягали би компенсації за рахунок відповідача, та відношення цих витрат до відповідача. Суд першої інстанції не дослідив вказані обставини та зробив передчасний висновок про обґрунтованість позовних вимог.

Крім того, слід зауважити, що в силу п.2.1., 2.2. договору відповідач повинен здійснювати таке відшкодування на підставі виставлених позивачем рахунків. Втім, позивач не надав доказів того, що долучені ним до матеріалів справи рахунки №СФ-0466 від 31.08.2015р., №СФ-0539 від 30.09.2015р., №СФ-0605 від 31.10.2015р., №СФ-0659 від 30.11.2015р., №СФ-735 від 31.12.2015р., №СФ-0797 від 29.02.2016р., №СФ-0835 від 31.03.2016р., №СФ-0922 від 30.04.2016р. на загальну суму 97402,89 грн були вручені (надіслані) відповідачу, як і не довів підстави зазначення в рахунках №СФ-0797 від 29.02.2016р., №СФ-0835 від 31.03.2016р., №СФ-0922 від 30.04.2016р. місячної суми компенсації 13 716,11 грн замість узгодженої сторонами 8507,69 грн. суд першої інстанції в цій частині дійшов помилкового висновку про виставлення рахунків, не пославшись на конкретні докази, які би підтверджували даний факт.

Згідно положень ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

За встановлених судом фактичних обставин позовні вимоги про стягнення боргу за компенсаційними виплатами на загальну суму 97402,89 грн задоволенню не підлягають, як недоведені матеріалами справи. Внаслідок чого не підлягають задоволенню і похідні від них вимоги про стягнення 3% річних - 989,00 грн, інфляційні нарахування - 4 201,38 грн.

Доводи апелянта щодо порушення судом норм процесуального права не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного провадження, відповідач належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, його представник приймав участь у судових засіданнях та надав свої заперечення на позовну заяву.

Враховуючи встановлені обставини, апеляційна скарга є частково обґрунтованою та підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції як прийняте при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, що стало наслідком невірного застосування норм матеріального права, на підставі п. 1, 4 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України підлягає скасуванню в частині задоволення позову з прийняттям нового рішення про відмову у позові. В частині стягнення з позивача в доход Державного бюджету України суми недоплаченого судового збору 160,90 грн рішення суду першої інстанції є законним та підлягає залишенню в силі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по апеляційній скарзі відносяться на Позивача.

Керуючись ст.ст. 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця" Дніпропетровської міської ради на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.09.2016р. у справі №904/4177/16 задовольнити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.09.2016р. у справі №904/4177/16 скасувати частково в частині задоволення позовних вимог.

В цій частині прийняти нове рішення.

В задоволенні позовних вимог відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Припинити стягнення за наказом господарського суду Дніпропетровської області від 07.10.2016р. щодо стягнення з Комунального підприємства "Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця" Дніпропетровської міської ради боргу у сумі 97402,89 грн, 3% річних у сумі 989,00 грн, інфляційних нарахувань у сумі 4201,38 грн та витрат по сплаті судового збору - 1538,90 грн.

Стягнути з Державного підприємства "Науково-дослідний і конструкторсько-технологічний інститут трубної промисловості ім. Я.Е. Осади" (м. Дніпро, вул. Писаржевськорго, буд. 1а, ідентифікаційний код 05757883) на користь Комунального підприємства "Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця" Дніпропетровської міської ради (м. Дніпро, вул. Ударників, буд. 6, ідентифікаційний код 13418050) судовий збір за розгляд апеляційної скарги 1692,79 грн (одну тисячу шістсот девяносто дві грн 79 коп), про що видати наказ.

Виконання постанови щодо видачі наказу доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає чинності з дати її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцятиденного строку.

Повний текст постанови складений 24.02.2017р.

Головуючий суддя Л.П. Широбокова

Суддя О.В. Березкіна

Суддя Л.О. Чимбар