ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2017 р. Справа № 917/1525/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Український ОСОБА_1" (юридична адреса: вул. Артема, буд. 125, м. Донецьк, 83001; адреса для листування: вул. Сагайдачного, буд.17, м. Київ, 04070)

до Приватного підприємства "Антарекс" (вул. Визволення, буд. 21, м. Полтава, 36009)

про стягнення 1 227 795,29 грн.

та за зустрічним позовом Приватного підприємства "Антарекс"

до Публічного акціонерного товариства "Український ОСОБА_1"

про визнання недійсним пункту 4.6 договору №11 від 07.11.2012р.

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Безрук Т. М., суддя Білоусов С. М., суддя Ореховська О.О.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2

від відповідача: ОСОБА_3

Розглядається позовна заява про стягнення 1 227 795 грн. 29 коп. згідно кредитного договору № 11 від 07.11.2012р., в тому числі 360191,09 грн. боргу з процентів за користування кредитом, 512777,72 грн. 44% річних, 45000,00 грн. боргу з комісії, 290252,42 грн. пені, 19574,06 грн. штрафу та зустрічна позовна заява про визнання недійсним пункту 4.6. кредитного договору № 11 від 07.11.2012р., згідно якого у разі невиконання зобов'язань відповідно до п. 4.5 цього договору позичальник сплачує банку проценти у розмірі 44% річних на суму простроченої заборгованості до моменту її погашення.

Первісний відповідач заявив клопотання про вихід за межі зустрічних позовних вимог, в якому прохає визнати недійсним пункт 4.6. кредитного договору № 11 від 07.11.2012р. (т.2 а.с.48-49).

Первісний відповідач у відзиві та додаткових поясненнях проти позову заперечує, посилаючись на те, що відсутні підстави для нарахування банком річних на суму простроченої заборгованості у розмірі 44 % та на те, що позивачем безпідставно нараховано та заявлено до стягнення суми пені та штрафних санкцій, оскільки приватне підприємство "Антарекс" здійснювало свою господарську діяльність у м. Донецьку, який включено до переліку населених пунктів, де проводилася антитерористична операція.

Первісний позивач проти зустрічного позову заперечує, посилаючись на те, що умовами п. 4.6. Кредитного договору передбачено нарахування відсотків у розмірі 44% річних на суму простроченої заборгованості.

В судовому засіданні 15.02.2017р. первісний позивач заявив усне клопотання про застосування позовної давності до вимог зустрічного позову.

Первісний відповідач в доповненні до відзиву посилається на невірний розрахунок пені, оскільки позивачем не враховано вимоги ч. 6 ст. 232 ГК України щодо шестимісячного строку її нарахування, а також заявив клопотання про застосування позовної давності до вимог щодо стягнення пені та штрафу (т.2 а.с.39-42).

Згідно ухвали суду від 09.12.2016р. та протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 09.12.2016р. справа призначена до колегіального розгляду у складі: головуючий суддя Безрук Т. М., суддя Білоусов С.М., суддя Ореховська О.О. (т.2 а.с.55-56, 63).

В судовому засіданні 15.02.2017р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення згідно ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

07 листопада 2012 року між Публічним акціонерним товариством Український бізнес банк (первісним позивачем) та Приватним підприємством Антарекс (первісним відповідачем) був укладений Кредитний договір № 11 (далі - Кредитний договір); (т.1 а.с.33-38).

Згідно п.1.1. Кредитного договору, первісний позивач (банк) зобовязався надати первісному відповідачу (позичальнику) у тимчасове користування довгостроковий кредит у формі не поновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування у сумі 3000000,00 грн. на придбання комерційної нерухомості (адміністративно-складської приміщення) на строк з 07.11.2012 до 07.11.2017 зі сплатою 22 % річних.

Додатковою угодою №1 до Кредитного договору сторони збільшили кредитний ліміт у сумі 4000000,00 грн. зі сплатою 22 % річних та узгодили графік повернення кредитних грошових коштів до листопада 2013р. до 07.11.2017р. (т.1, а.с.39-40).

Додатковою угодою №2 до Кредитного договору сторони внесли зміни щодо графіку погашення кредитних грошових коштів, кінцевий термін погашення до 07.11.2017р.. (т.1, а.с.41-42).

На виконання Кредитного договору первісний позивач відкрив первісному відповідачу кредитний ліміт на суму 4000000,00 грн., яким первісний відповідач скористався. Факт видачі первісному відповідачу кредиту підтверджується випискою банку з рахунку (т.1 а.с.11-12).

Первісний відповідач в порушення договірних зобовязань кредитні кошти повертав не своєчасно та не у повному обсязі, що є порушенням Договору.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення ЦК України, які регулюють договір позики, якщо інше не встановлено ЦК України і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів.

Згідно п.5.3 Кредитного договору банк має право вимагати від позичальника дострокового розірвання кредитного договору та/або дострокового погашення суми кредиту, процентів, комісії, неустойок та збитків у разі непогашення позичальником процентів та/або щомісячного внеску за кредитом згідно з графіком впродовж двох місяців.

Про намір достроково розірвати кредитний договір та /або вимогу достроково погасити суми кредиту, процентів, комісій, неустойок та збитків, банк письмово повідомляє позичальника.

Позичальник зобовязаний впродовж 30 днів з моменту отримання письмової вимоги банку достроково повернути кредит, проценти, комісії, неустойку, передбачені даним Договором.

Вимога про дострокове погашення кредиту заявлена первісним позивачем у позові від 06.03.2015р. (т.1 а.с.158-162).

Так, в березні 2015 року ПАТ Український бізнес банк звернулось до Ленінського районного суду м. Полтави з позовом до Приватного підприємства Антарекс, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 11 від 07.11.2012 року в сумі 3 060 557,63 грн., у тому числі заборгованість за кредитом 2987511,90 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 19.04.2016 року у справі № 553/991/15-ц за позовом ПАТ Укрбізнесбанк до Приватного підприємства Антарекс, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 11 від 07.11.2012 року в сумі 3241580,54 грн., позовні вимоги ПАТ Укрбізнесбанк задоволено частково, стягнуто з відповідачів суму основного боргу в розмірі 2333200,00 грн. (у тому числі заборгованість за кредитом 2987511,90 грн.), в задоволенні решти позовних вимог відмолено за безпідставністю (т.1 а.с.108-112).

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 26.07.2016 року, яке набрало законної сили 26.07.2016 року, рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 19.04.2016 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ Укрбізнесбанк до Приватного підприємства Антарекс, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором № 11 від 07.11.2012 року станом на 10.07.2015 року в сумі 1905998,69 грн. (у тому числі 1902248,69 грн. заборгованість за кредитом), в частині позовних вимог ПАТ Укрбізнесбанк до Приватного підприємства Антарекс провадження закрито (т.1 а.с.113-123).

Зазначене рішення Апеляційного суду Полтавської області виконане в повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученням № НОМЕР_1 від 16.05.2016р., № НОМЕР_2 від 03.08.2016р., № НОМЕР_3 від 03.08.2016р. (т.1, а.с.124-126).

Обставини, встановлені вказаним рішенням, приймаються судом при розгляді даної справи на підставі ст. 35 ГПК України.

Первісний позивач, посилаючись на те, що первісним відповідачем було порушено виконання грошового зобов'язання за Кредитним договором, у даному позові заявив вимоги про стягнення 1227795,29 грн., у тому числі: 360191,09 грн. боргу з процентів за користування кредитом, 512777,72 грн. 44% річних, 45000,00 грн. боргу з комісії, 290252,42 грн. пені, 19574,06 грн. штрафу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін.

Відповідно до п. 4.2. Кредитного договору позичальник зобов'язується не пізніше сьомого числа місяця, наступного за звітним, перераховувати суму процентів за користування кредитом на рахунок № 950. МФО 334969. У разі якщо дата погашення процентів припадає на вихідний або святковий день, то платежі у погашення заборгованості повинні бути здійснені не пізніше наступного банківського дня.

Проценти нараховуються за кожен календарний день за методом факт/360 тобто для розрахунку використовується фактична кількість днів у місяці, але умовно 360днів у році (п.1.1Договору).

За період 07.11.2012р. 03.07.2016р. відповідач мав сплатити 2353821,75 грн. процентів за користування кредитів. Первісний відповідач в порушення договірних зобовязань сплатив лише 1993630,66 грн. процентів. Заборгованість за процентами за користування кредитом становить 360191,09 грн. Зазначене підтверджується виписками банку з рахунку обліку кредиту та процентів та детальним розрахунком позивача (т.1 а.с. 7-10, 11-32).

Доказів погашення даної суми боргу первісний відповідач суду не надав, заперечень в цій частині щодо позову не заявив.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення 360191,09 грн. боргу за процентами за користування кредитом є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно абз. 2 п. 4.3 Кредитного договору позичальник зобов'язаний щомісячно, не пізніше сьомого числа місяця, наступного за звітним, сплачувати банку комісійну винагороду за супроводження кредитної заборгованості у сумі 3 750,00 грн. без ПДВ.

За період з 20.11.2012р. по 08.07.2016р. первісним позивачем нараховано 208750,00 грн. комісії, первісним відповідачем сплачено 163750,00грн. Заборгованість у сумі 45000,00 грн. первісним відповідачем не сплачена.

Таким чином позовні вимоги в частині стягнення 45000,00 грн. боргу зі сплати комісії є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Пунктом 5.10. Кредитного договору передбачено, що при порушенні строків погашення кредиту, нарахованих за ним процентів, комісій (п.4.2, 4.3, 4.5) ОСОБА_1 має право вимагати від позичальника за кожен день прострочення сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період за який сплачується пеня.

За період з 28.02.2016р. по 28.08.2016р. позивачем правомірно нараховано 6861,54 грн. пені за прострочення сплати комісій (т.1 а.с. 10).

Вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі ч.2 ст. 625 ЦК України та п. 4.6 Кредитного договору первісним позивачем на період з 01.10.2014р. по 03.07.2016 р. нараховано 512 777,72 грн. 44 % річних (т.1 а.с.8).

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 4.6. Кредитного договору, у разі невиконання зобов'язань відповідно до п. 4.5. цього договору, позичальник сплачує банку відсотки у розмірі 44 % річних на суму простроченої заборгованості до моменту її погашення.

Первісний відповідач в зустрічній позовній заяві прохає визнати недійсним пункт 4.6. кредитного договору № 11 від 07.11.2012р., згідно якого у разі невиконання зобов'язань відповідно до п. 4.5 цього договору позичальник сплачує банку проценти у розмірі 44% річних на суму простроченої заборгованості до моменту її погашення (т.1 а.с.81-85).

Первісний відповідач також заявив клопотання про вихід за межі позовних вимог, в якому прохає визнати недійсним пункт 4.6. кредитного договору № 11 від 07.11.2012р. (т.2 а.с.48-49).

В обґрунтування зустрічного позову первісний відповідач посилається на те, що в оригінальному примірнику первісного позивача в п.4.6. кредитного договору наявна умова про нарахування 44% річних, а в оригінальному примірнику первісного відповідача в п.4.6. кредитного договору наявна умова про нарахування 3 % річних. Отже, на думку первісного відповідача, даний пункт договору не відповідає вимогам закону, оскільки в цій частині сторони не досягли згоди з усіх істотних умов щодо нарахування процентів річних.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Суд оглянув оригінал примірника кредитного договору наданого первісним позивачем та встановив, що в редакції первісного позивача в п. 4.6. Кредитного договору зазначено, що у разі невиконання зобов'язань відповідно до п. 4.5. цього договору, позичальник сплачує банку відсотки у розмірі 44 % річних на суму простроченої заборгованості до моменту її погашення (копія договору т.1 а.с.33-36).

Суд оглянув оригінал примірника кредитного договору наданого первісним відповідачем та встановив, що в редакції первісного відповідача в п. 4.6. Кредитного договору зазначено, що у разі невиконання зобов'язань відповідно до п. 4.5. цього договору, позичальник сплачує банку відсотки у розмірі 3 % річних на суму простроченої заборгованості до моменту її погашення (копія договору т.1 а.с.90-93).

Пунктом 8.15 Кредитного договору передбачено, що цей договір підписаний сторонами в 3-х справжніх ідентичних примірниках, що мають однакову юридичну силу.

Суд також дослідив завірену приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_6 копію кредитного договору № 11 від 07.11.2012 року, яка наявна в матеріалах нотаріальної справи з посвідчення договору іпотеки укладеного між Публічним акціонерним товариством Український бізнес банк та Приватним підприємством Антарекс 07 листопада 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за № 2299.

З результатом цього суд встановив, що в п. 4.6 цього примірника Кредитного договору зазначено, що у разі невиконання зобов'язань відповідно до п. 4.5. цього договору, позичальник сплачує банку відсотки у розмірі 3 % річних на суму простроченої заборгованості до моменту її погашення (т.2, а.с.32-35).

Частинами 1, 2 статті 180 Господарського кодексу України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Аналогічні за змістом положення містить і Цивільний кодекс України - договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина 1 статті 638 ЦК України).

За ч. 8 ст. 180 Господарського кодексу України у разі, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся).

В п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору). Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним.

Як було встановлено вище судом, в оригінальних примірниках Кредитного договору, які були підписані як позивачем так і відповідачем, пункт 4.6 викладено в різних редакціях, в одному примірнику договору передбачено нарахування 44 % річних, в той час як в інших примірниках договору передбачено нарахування 3 % річних.

Тобто, сторони не досягли згоди щодо редакції п. 4.6. Кредитного договору в частині розміру процентів річних, що підлягають нарахуванні на суму простроченої заборгованості.

З огляду на викладене суд прийшов до висновку, що пункт 4.6 Кредитного договору є неукладеним, тому відсутні підстави для визнання недійсним даного пункту договору.

Таким чином зустрічні позовні вимоги щодо визнання недійсним пункту 4.6. кредитного договору № 11 від 07.11.2012р., згідно якого у разі невиконання зобов'язань відповідно до п. 4.5 цього договору позичальник сплачує банку проценти у розмірі 44% річних на суму простроченої заборгованості до моменту її погашення, судом відхиляються.

З наведених підстав судом також відхиляється клопотання первісного відповідача про вихід за межі зустрічних позовних вимог та усне клопотання первісного позивача, заявлене судовому засіданні 15.02.2017р., про застосування позовної давності до вимог зустрічного позову.

Однак, умовами ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, в разі недосягнення сторонами згоди щодо іншого розміру процентів річних, підлягає застосуванню розмір процентів річних, встановлений в ч. 2 ст. 625 ЦК України а саме 3 % річних.

Після проведення перерахунку судом встановлено, що 3 % річних на суму простроченої заборгованості за період з 01.10.2014р. по 03.07.2016р. становлять 33073,08 грн. (розрахунок суду залучено до справи). Вимоги в цій частині є обґрунтованим та підлягають задоволенню. В іншій частині позовні вимоги в частині стягнення процентів річних є необґрунтованими та відхиляються судом.

Згідно п. 5.4. Кредитного договору, за порушення умов передбачених пунктом 4.5 Кредитного договору, банк має право вимагати сплати штрафу у розмірі 3% від суми заборгованості за основним боргом.

Первісний позивач, посилаючись на те, що кредит був повернутий несвоєчасно, на дату погашення існувала прострочена заборгованість в розмірі 652468,69 грн., заявив вимоги про стягнення 19574,06 грн. штрафу (розрахунок - т.1 а.с.10).

Як свідчать матеріали справи та було встановлено вище судом, вимога про дострокове погашення кредиту заявлена первісним позивачем у позові від 06.03.2015р. (т.1 а.с. а.с.158-162).

В постанові Верховного Суду України від 28.11.2011р. № 3-127гс11 у справі № 43/308-10 викладена правова позиція про те, що вимога може бути предявлена шляхом предявлення через суд у формі позову.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 02.12.2015р. у справі № 6-249цс15, після зміни строку виконання зобовязання усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення.

Згідно п.5.3 Кредитного договору позичальник зобовязаний впродовж 30 днів з моменту отримання письмової вимоги банку достроково повернути кредит, проценти, комісії, неустойку, передбачені даним Договором.

Згідно відмітки на позові, він був отриманий первісним відповідачем 16.04.2015р., отже повернення кредиту мав здійснити до 16.05.2015р., а строк нарахування штрафних санкцій розпочався з 17.05.2015р.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Отже, строк позовної давності щодо стягнення штрафу розпочався з 16.05.2015р. до 16.05.2016р., позовну заяву подано 26.09.2016р. Тобто сплив річний строк позовної давності. щодо стягнення 19574,06грн. штрафу.

Відповідачем у доповненні до відзиву заявлено клопотання про застосування строків позовної давності щодо вимог про стягнення 19574,06 грн. штрафу (т.2, а.с.39-42).

Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення 19574,06 грн. штрафу задоволенню не підлягають, оскільки заявлені після спливу позовної давності.

Пунктом 5.10. Кредитного договору передбачено, що при порушенні строків погашення кредиту, нарахованих за ним процентів, комісій (п.4.2, 4.3, 4.5) ОСОБА_1 має право вимагати від позичальника за кожен день прострочення сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період за який сплачується пеня.

Позивачем нараховано 153429,24 грн. пені за прострочення повернення кредиту за період з 28.02.2016р. по 02.08.2016р. (т. а.с.7-10).

Як було встановлено вище судом, в звязку з вимогою про дострокове повернення кредиту, первісний відповідач повернення кредиту мав здійснити до 16.05.2015р.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

З огляду на дану норму нарахування пені за прострочення основного зобовязання з повернення кредиту припинилось 21.09.2015р.

Первісним позивачем нараховано пеню за період з 28.02.2016р. по 02.08.2016р., тобто поза межами шести місячного строку, встановленого ч. 6 ст. 232 ГК України.

Таким чином позовні вимоги в частині стягнення 153429,24 грн. пені за прострочення основного боргу задоволенню не підлягають.

На підставі п. 5.10 кредитного договору первісним позивачем також нараховано 129961,64 грн. пені за простроченими процентами за період з 28.02.2016р. по 28.08.2016р.

При цьому судом встановлено, що в порушення ч. 6 ст.232 ГК України певісний позивач пеню нараховував не з дати виникнення зобовязання з оплати процентів по кожному місяцю, а сукупно на загальну суму боргу, при цьому до цієї суми також безпідставно було включено суми 44% річних, нарахованих на підставі п.4.6 договору та ст. 625 ЦК України (т. а.с.9-10).

Відповідачем у доповненні до відзиву заявлено позовну давність щодо стягнення пені (т.2, а.с.39-42).

За ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

На вимогу суду в судове засідання 15.02.2017р. первісним позивачем та первісним відповідачем надані помісячні розрахунки належних до сплати процентів за користування кредитом.

Суд зазначає, що нарахування пені на проценти річних, визначених у п. 4.6 договору та ст.625 ЦК України є необґрунтованим, оскільки за умовами ч.1 та ч. 3 ст. 549 ЦК України пеня нараховується на суму несвоєчасно виконаного грошового зобовязання.

Визначені у ст. 625 ЦК України проценти річних не є таким грошовим зобовязанням.

Отже, в даному випадку пеня підлягає нарахуванню лише на борг зі сплати процентів за користування кредитом.

Також первісним позивачем невірно було визначено дату оплати процентів; не враховано, що за умовами п. 4.2 Кредитного договору позичальник зобов'язується сплачувати проценти за користування кредитом не пізніше сьомого числа місяця, наступного за звітним. У разі якщо дата погашення процентів припадає на вихідний або святковий день, то платежі у погашення заборгованості повинні бути здійснені не пізніше наступного банківського дня.

Після проведення перерахунку, враховуючи заявлений у позові період нарахування пені з 28.02.2016р. по 28.08.2016р., строки сплати процентів згідно 4.2 кредитного договору, вимоги ч. 6 ст. 232 ГК України та межі позовної давності, судом встановлено, що правомірними є вимоги про стягнення пені на суму 37678,31 грн. А саме: за зобовязаннями зі сплати процентів за користування кредитом за серпень 2015 р. за період прострочення 28.02.2016р. 08.03.2016р.; за зобовязаннями зі сплати процентів за користування кредитом за вересень 2015 р. за період прострочення 28.02.2016р. 08.04.2016р.; за зобовязаннями зі сплати процентів за користування кредитом за жовтень 2015 р. за період прострочення 28.02.2016р. 10.05.2016р.; за зобовязаннями зі сплати процентів за користування кредитом за листопад 2015 р. за період прострочення 28.02.2016р. 08.06.2016р.; за зобовязаннями зі сплати процентів за користування кредитом за грудень 2015 р. за період прострочення 28.02.2016р. 12.07.2016р.; за зобовязаннями зі сплати процентів за користування кредитом за січень 2016 р. за період прострочення 28.02.2016р. 09.08.2016р.; за зобовязаннями зі сплати процентів за користування кредитом за лютий 2016 р. за період прострочення 10.03.2016р. 28.08.2016р.; за зобовязаннями зі сплати процентів за користування кредитом за березень 2016 р. за період прострочення 08.04.2016р. 28.08.2016р.; за зобовязаннями зі сплати процентів за користування кредитом за квітень 2016р. за період прострочення 11.05.2016р. 28.08.2016р.; за зобовязаннями зі сплати процентів за користування кредитом за травень 2016 р. за період прострочення 08.06.2016р. 28.08.2016р.; за зобовязаннями зі сплати процентів за користування кредитом за червень 2016 р. за період прострочення 08.07.2016р. 28.08.2016р.; за зобовязаннями зі сплати процентів за користування кредитом за липень 2016 р. за період прострочення 09.08.2016р. 28.08.2016р. (розрахунок суду залучено до справи).

Вимоги в частині стягнення 37678,31 грн. пені є обґрунтованими та підлягають задоволенню. В іншій частині вимоги щодо стягнення пені за простроченими процентами задоволенню не підлягають за їх безпідставністю.

Посилання первісного відповідача на те, що позивачем безпідставно нараховано пеню, оскільки приватне підприємство "Антарекс" здійснювало свою господарську діяльність у м. Донецьку, який включено до переліку населених пунктів, де проводилася антитерористична операція, судом відхиляється з наступного.

За ст. 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що проводять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Згідно сертифікату № 6530 від 21.07.2016р. про форс-мажорні обставини (обставин непереборної сили), виданого Полтавською торгово-промисловою палатою, даним сертифікатом підтверджено наявність форс-мажорних обставин (акти тероризму на території міста Донецьк Донецької області) щодо наступного зобовязання відповідача монтаж та наладка електротехнічного обладнання, здача в експлуатацію результатів робіт в повному обсязі на обєкті будівництва: "Будівництво торгово - розважального центру по вул. "Зльотна" Київського району м. Донецька, виконання якого наступило 15 квітня 2014 року, за Договором підряду № 07-01/13 від 07 лютого 2014 року на об"єкт: "Будівництво торгово-розважального центру по вул. "Зльотна" Київського району м. Донецька (т.1 а.с. 146).

Наявність форс-мажорних обставин, які призвели до неможливості виконання первісним відповідачем зобовязання за Кредитним договором, до вказаного сертифікату не включено і іншими документальними доказами не підтверджено.

Таким чином, відсутні підстави для звільнення відповідача від сплати пені.

Відповідно до ч.2 ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В разі добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, на підставі ст. 117 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов Публічного акціонерного товариства "Український ОСОБА_1" до Приватного підприємства "Антарекс" задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Антарекс" (вул. Визволення, буд. 21, м. Полтава, 36009; ідентифікаційний код 30063426) на користь Публічного акціонерного товариства "Український ОСОБА_1" (юридична адреса: вул. Артема, буд. 125, м. Донецьк, 83001; адреса для листування: вул. Хорива, буд.11-А, м. Київ, 04071; ідентифікаційний код 19388768) 360191грн. 09 коп. - боргу з процентів за користування кредитом, 33073грн. 08 коп. 3% річних, 37678грн. 31 коп. пені за несвоєчасну оплату процентів за користування кредитом, 45000грн. 00 коп. боргу з комісії, 6861грн. 54 коп. - пені за несвоєчасну оплату комісії, 7242грн. 06коп. відшкодування витрат з оплати судового збору.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

3. В іншій частині у позові Публічного акціонерного товариства "Український ОСОБА_1" відмовити.

4. У зустрічному позові Приватного підприємства "Антарекс" до Публічного акціонерного товариства "Український ОСОБА_1" відмовити повністю.

Повне рішення складено та підписано: 20.02.2017р.

Головуючий суддя Т. М. Безрук

Суддя С. М. Білоусов

Суддя О. О. Ореховська