РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2017Справа №910/24026/16

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд»
доПублічного акціонерного товариства «ВТБ БАНК»
провизнання недійсними договорів про внесення змін до договору поруки
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:Тронь І.В.
від відповідача:Новик Є.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд» (надалі - ТОВ «Фоззі-Фуд») звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «ВТБ БАНК» (надалі - «Банк») про визнання недійсними договорів про внесення змін до договору поруки.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що, на думку позивача, договори про внесення змін № 3 від 14.11.2013 р., № 4 від 13.03.2014 р., № 5 від 28.04.2014 р., № 6 від 29.07.2014 р., № 7 від 12.09.2014 р., № 8 від 06.10.2014 р., № 9 від 26.11.2014 р. до договору поруки №23ВД/П-02 від 10.09.2010 р. є недійсними у зв'язку із тим, що сторонами вносились зміни у неіснуюче зобов'язання.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.12.2016 р. порушено провадження у справі № 910/24026/16, призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 06.02.2017 р.

В судовому засіданні 06.02.2017 р. судом оголошувалась перерва до 20.02.2017 р.

10.02.2017 р. до канцелярії суду представником позивача було подано письмові пояснення, згідно змісту яких останній вказував, що оскільки Банк починаючи з 17.04.2013 р. не звернувся до поручителя з позовом протягом шестимісячного терміну, то з 17.10.2013 р. Договір поруки є таким, що припинився, а відтак спірними договорами про внесення змін до Договору поруки сторони вносили зміни у неіснуюче зобов'язання.

16.02.2017 р. до канцелярії суду представником відповідача було подано відзив на позовну заяву згідно змісту якого останній вказав, що по-перше, позивач надав згоду щодо збільшення боргових зобов'язань, в тому числі й на погодження позовної давності до вимог про сплату штрафних та договірних санкцій, що становить 1 рік, по-друге, відповідач зазначає, що ТОВ «Фоззі-Фуд» надало згоду на зміну умов основного зобов'язання, зокрема шляхом підписання Договору №3 про внесення змін до Договору поруки від 14.11.2013 р.; по-третє, у зв'язку із тим, що Договір поруки є чинним, підстав для визнання недійсними Договорів про внесення змін до Договору поруки немає. В задоволенні позовних вимог ТОВ «Фоззі-Фуд» просить відмовити.

В судове засідання, призначене на 20.02.2017 р. з'явився представник позивача, який надав додаткові пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позові та додаткових поясненнях та просив задовольнити їх повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні 20.02.2017 р. надав додаткові пояснення до відзиву на позовну заяву, згідно яких вказав, що спірні Договори про внесення змін до Договору поруки укладались до існуючого зобов'язання, що зазначене в Договорі поруки. Позовні вимоги просив залишити без задоволення.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

31.05.2007 р. між Відкритим акціонерним товариством «ВТБ Банк» (після зміни організаційно-правової форми - Банк), та ТОВ «Бриклейерз» (Позичальник) було укладено договір про надання невідновлювальної відкличної кредитної лінії № 23ВД (надалі - «Кредитний договір»), відповідно до п. 1.1 якого Кредитор зобов'язується надати Позичальнику Кредит у сумі 18 000 000 доларів США 00 центів, а Позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використати та повернути Банку Кредит не пізніше 29.05.2014 р., а також сплатити Плату за Кредит та виконати інші зобов'язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, визначені цим договором (п. 1.1 Договору №11 про внесення змін до Кредитного договору від 30.11.2011 р.).

Згідно п. 5.3 Кредитного договору (з урахуванням змін внесених до нього Договором №11 про внесення змін до Кредитного договору від 30.11.2012) Банк набуває право вимагати від Позичальника достроково повернути виданий Позичальнику Кредит у випадку виникнення будь-якої несприятливої події, а Позичальник зобов'язаний незважаючи на положення п. 1.1 цього Договору виконати таку вимогу Банку і повернути отриманий Кредит в повному обсязі, сплатити плату за Кредит, штрафні санкції і договірні санкції, що підлягають сплаті Позичальником на користь Банку згідно умов цього договору, в строк не пізніше 30 банківських днів з моменту отримання відповідної вимоги.

На забезпечення виконання зобов'язань ТОВ «Бриклейерз» (Позичальник) за Кредитним договором між Банком та ТОВ «Фоззі-Фуд» (Поручитель) було укладено Договір поруки № 23ВД/П-02 від 10.09.2010 (надалі - «Договір поруки»), відповідно до п. 1.1 якого Поручитель поручається перед Банком за виконання Позичальником зобов'язань, що виникли на підставі Кредитного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому.

Відповідно до п. 2.1 Договору поруки у випадку порушення Позичальником взятих на себе зобов'язань за Кредитним договором, Поручитель і Позичальник несуть солідарну відповідальність перед Банком у повному обсязі зобов'язань Позичальника за Кредитним договором, включаючи повернення кредиту, сплату нарахованих процентів за користування кредитом, комісій, неустойки (пені, штрафів) та відшкодування збитків, пов'язаних з порушенням виконання зобов'язань Позичальником.

Згідно п. 5.1 Договору поруки цей договір набирає чинності з дати його підписання Сторонами та скріплення печатками Банку та Поручителя (у випадку наявності у Поручителя печатки) і діє до повного виконання зобов'язання за Кредитним договором.

Сторонами неодноразово вносились зміни до Договору поруки шляхом укладення відповідних договорів, а саме:

- договір про внесення змін № 1 від 31.05.2011 р., яким внесено зміни в найменування Позичальника у порядку правонаступництва та змінено процент за користування кредитом;

- договір про внесення змін № 2 від 30.11.2011 р., яким було змінено процент за користування кредитом;

- договір про внесення змін № 3 від 14.11.2013 р., яким було викладено п. 1.2. Договору поруки в новій редакції;

- договір про внесення змін № 4 від 13.03.2014 р., яким зокрема змінено позовну давність до вимог про сплату штрафних санкцій та договірних санкцій до 24 місяців;

- договір про внесення змін № 5 від 28.04.2014 р., яким було викладено п. 1.2. Договору поруки в новій редакції;

- договір про внесення змін № 6 від 29.07.2014 р., яким було викладено п. 1.2. Договору поруки в новій редакції;

- договір про внесення змін № 7 від 12.09.2014 р., яким було збільшено строк позовної давності до вимог про сплату штрафних та договірних санкцій до 30 місяців;

- договір про внесення змін № 8 від 06.10.2014 р., яким було викладено п. 1.2. Договору поруки в новій редакції;

- договір про внесення змін № 9 від 26.11.2014 р., яким було викладено п. 1.2. Договору поруки в новій редакції;

Всі інші умови Договору поруки залишились без змін.

22.02.2013 р. Банком було направлено на адресу ТОВ «Бриклейерз» лист-вимогу

№1376/1-2 щодо дострокового повернення останнім отриманого Кредиту в повному обсязі, в якій відповідач вимагав сплатити кредит, штрафні і договірні санкції не пізніше 30 банківських днів з моменту отримання цієї вимоги.

Спір у справі виник у зв'язку із оспорюванням позивачем дійсності договорів про внесення змін № 3 від 14.11.2013 р., № 4 від 13.03.2014 р., № 5 від 28.04.2014 р., № 6 від 29.07.2014 р., № 7 від 12.09.2014 р., № 8 від 06.10.2014 р., № 9 від 26.11.2014 р. (надалі - «Договори про внесення змін»).

На думку позивача, правовідносини поруки були припиненими у зв'язку із збільшенням строку позовної давності до вимог про сплату штрафних санкцій та договірних санкцій, що призвело до збільшення обсягу відповідальності Поручителя.

Крім того позивач вказує, що Договір поруки припинився у зв'язку з тим, що кредитор не звернувся до поручителя з вимогою протягом 6 місяців із дня настання обов'язку боржника із виконання основного зобов'язання.

Частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

В силу припису ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, саме на момент вчинення правочину.

Однією з підстав для визнання недійними Договорів про внесення змін до Договору поруки позивач зазначає збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок збільшення строку позовної давності до вимог про сплату штрафних санкцій та договірних санкцій.

Так, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання останнім свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина 1 статті 553 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 559 Цивільного кодексу України порука припиняється у разі збільшення зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Виходячи з аналізу зазначеної правової норми, порука припиняється за одночасної наявності двох умов: 1) внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання; 2) ці зміни призвели, або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; установлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду України № 6-701цс15 від 24.06.2015 р.

Таким чином, посилання позивача щодо збільшення обсягу відповідальності внаслідок збільшення строку позовної давності судом відхиляються з огляду на те, що збільшення строку позовної давності за договірними штрафними санкціями не свідчить про збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Щодо твердження позивача про недійсність Договорів про внесення змін до Договору поруки у зв'язку з припиненням правовідносин поруки суд зазначає наступне.

За приписами частини 4 статті 559 Цивільного кодексу України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Сторонами у п. 5.1 Договору поруки було визначено, що цей договір набирає чинності з дати його підписання Сторонами та скріплення печатками Банку та Поручителя (у випадку наявності у Поручителя печатки) і діє до повного виконання зобов'язання за Кредитним договором.

Приписами статті 251 Цивільного кодексу України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

За положеннями статті 252 Цивільного кодексу України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Як вбачається із наведеного пункту Договору поруки, в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного припинення усіх зобов'язань боржників за основними договорами (п. 5.1 Договору поруки) не вважається встановленим сторонами строком дії поруки, оскільки суперечить частині 1 статті 251 та частині 1 статті 252 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України № 3-42гс15 від 15.04.2015 р., № 6-436цс15 від 23.12.2015 р.

Таким чином, для визначення строку дії Договору поруки підлягають застосуванню норми частини 4 ст. 559 Цивільного кодексу України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Із матеріалів справи вбачається, що 22.02.2013 р. Банком на адресу ТОВ «Бриклейерз» було надіслано лист-вимогу №1376/1-2, яка отримана останнім 05.03.2013 р., що підтверджується вхідною відміткою на вказаному листі.

Відповідно до змісту листа-вимоги Банк вимагав у ТОВ «Бриклейерз» повернути кредит в повному обсязі, сплатити плату за кредит, штрафні та договірні санкції не пізніше 30 банківських днів з моменту отримання цієї вимоги.

Згідно приписів ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У відповідності до п. 5.3 Кредитного договору (з урахуванням змін внесених до нього Договором №11 про внесення змін до Кредитного договору від 30.11.2012 р.) Банк набуває право вимагати від Позичальника достроково повернути виданий Позичальнику Кредит у випадку виникнення будь-якої несприятливої події, а Позичальник зобов'язаний незважаючи на положення п. 1.1. цього Договору виконати таку вимогу Банку і повернути отриманий Кредит в повному обсязі, сплатити плату за Кредит, штрафні санкції і договірні санкції, що підлягають сплаті Позичальником на користь Банку згідно умов цього договору, в строк не пізніше 30 банківських днів з моменту отримання відповідної вимоги.

Отже, Кредитором на підставі п. 5.3 Кредитного договору та у порядку ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України було змінено строк виконання основного зобов'язання.

У відповідності до ч. 1 ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

З огляду на те, що лист-вимога отримана ТОВ «Бриклейерз» 05.03.2013 р. за обрахунком суду, який здійснювався із врахуванням постанови Кабінету Міністрів України №1043-р від 19.12.2012 р., Боржник повинен був повернути кредит до 17.04.2013 р. і саме з починаючи з 18.04.2013 р. підлягає обрахуванню передбачений частиною 4 статті 559 Цивільного кодексу України шестимісячний строк.

Вказаний правовий висновок відповідає висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові № 6-28цс14 від 10.09.2014 р.

При цьому, за приписами частини 4 статті 559 Цивільного кодексу України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку (статті 61, 64 Господарського процесуального кодексу України, стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду України № 6-170цс13 від 17.09.2014 р. та № 6-53цс14 від 17.09.2014 р.

Отже, виходячи з положень другого речення частини 4 статті 559 Цивільного кодексу України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Вказаний правовий висновок відповідає висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові № 6-28цс14 від 10.09.2014 р.

З матеріалів справи вбачається та представником відповідача в судовому засіданні підтверджувалось, що у період з 18.04.2013 р. по 17.10.2013 р. Банк не звертався з позовом до поручителя у судовому порядку.

Посилання відповідача на направлення листа-вимоги поручителю як на факт пред'явлення вимоги поручителю, спростовуються наведеними вище правовими висновками Верховного Суду України.

Отже, оскільки починаючи з 18.04.2013 р. ПАТ «ВТБ БАНК» протягом шестимісячного строку не звернулось до ТОВ «Фоззі-Фуд», як поручителя за Договором поруки, з позовом у судовому порядку, то починаючи з 18.10.2013 р. правовідносини поруки є таким, що припинилися.

Посилання відповідача на Договір №3 як на підтвердження своїх доводів про те, що Поручителем визнано за собою обов'язок виконувати зобов'язання по Договору поруки та Кредитному договору до 14.05.2014 р. суд відхиляє з огляду на наступне.

Договором № 3 про внесення змін до Договору поруки від 14.11.2013 сторонами було внесено зміни в п. 1.2 Договору поруки та викладено його в такій редакції «Згідно Кредитного договору Банк надає Позичальнику кредит в сумі 18 000 000,00 доларів США 00 центів у вигляді невідновлювальної відкличної кредитної лінії на строк до 14.05.2014 р. включно зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11, 5% відсотків річних або в іншому розмірі, передбаченому Кредитним договором».

Водночас, згідно пункту 1.1 Кредитного договору Банк (з урахуванням всіх змін внесених до нього) на умовах цього Договору зобов'язується надати Позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної відкличної кредитної лінії в сумі 6 800 000,00 доларів США 00 центів, а Позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використати та повернути Банку Кредит не пізніше 29.05.2014 р., а також сплатити плату за Кредит та виконати інші зобов'язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, визначені даним Договором.

У пункті 5.1 Договору поруки встановлено, що цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та скріплення печатками банку і поручителя (у випадку наявності у поручителя печатки) і діє до повного виконання зобов'язання за кредитним договором.

Таким чином, пункт 1.2 Договору поруки містить опис зобов'язання, за яке поручився Поручитель за Договором поруки, а відтак викладення його у наведеній судом редакції не є зміною строку повернення Кредиту чи зміною (встановленням) строку дії Договору поруки.

Отже, з наведених умов Кредитного договору та Договору поруки вбачається, що сторонами не вносились зміни до строку дії Договору поруки і незважаючи на укладення Договору №3 строк дії Договору поруки залишився незмінним, що спростовує твердження відповідача про визнання позивачем свого обов'язку виконувати зобов'язання по Договору поруки та Кредитному договору до 14.05.2014 р. або про наявність волі останнього на продовження дії Договору поруки.

Більше того, укладення Договору №3 ніяким чином не спростовує зміни Банком строку виконання основного зобов'язання за Кредитним договором шляхом направленням вимоги боржнику про дострокове повернення кредиту.

Відповідно до частини 1 статті 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Припинення зобов'язання є останньою стадією його існування. Під припиненням зобов'язання розуміють припинення правового зв'язку між його сторонами, звільнення їх від прав та обов'язків, що становлять зміст зобов'язання. Тобто кредитор втрачає право вимагати від боржника виконання передбачених у зобов'язанні дій, а боржник звільняється від обов'язку виконувати такі дії під загрозою застосування до нього мір відповідальності.

Припинення зобов'язання (в даному випадку правовідносини поруки) має остаточний характер, чинне цивільне законодавство не передбачає можливості відновлення вже припиненого зобов'язання.

Аналогічна позиція наведена у постановах Вищого господарського суду України від 19.02.2009 р. у справі №19/72пн та від 04.09.2013 р. у справі № 922/1027/130, а також в ухвалі Верховного Суду України № 6-19076ск10 від 14.07.2010 р..

За загальними нормами цивільного законодавства зміна договору допускається тільки за існуючим правовідношенням.

Про що також зазначав Вищий господарський суд України у своїх постановах від 13.01.2016 р. у справі №910/11920/15 та від 23.06.2014 р. у справі №910/22121/13.

Всупереч наведеному оспорювані Договори про внесення змін № 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9 були укладені після припинення Договору поруки.

Частиною 5 ст. 203 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до п. 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Згідно зі ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 Цивільного кодексу України.

Враховуючи, що спірні Договори про внесення змін до Договору поруки не відповідають актам цивільного законодавства, а також не можуть бути спрямовані на реальне настання наслідків (а саме наслідків щодо зміни умов Договору поруки, який є припинений з 18.10.2013 р.), вимоги позивача щодо визнання недійсними договорів про внесення змін до Договору поруки № 3 від 14.11.2013 р., № 4 від 13.03.2014 р., № 5 від 28.04.2014 р., № 6 від 29.07.2014 р., № 7 від 12.09.2014 р., № 8 від 06.10.2014 р., № 9 від 26.11.2014 р. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд м. Києва,-

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд» задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним Договір № 3 від 14.11.2013 р. про внесення змін до Договору поруки №23ВД/П-02 від 10.09.2010 р., що укладений між Публічним акціонерним товариством ПАТ «ВТБ БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд».

3. Визнати недійсним Договір № 4 від 13.03.2014 р. про внесення змін до Договору поруки №23ВД/П-02 від 10.09.2010 р., що укладений між Публічним акціонерним товариством ПАТ «ВТБ БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд».

4. Визнати недійсним Договір № 5 від 28.04.2014 р. про внесення змін до Договору поруки №23ВД/П-02 від 10.09.2010 р., що укладений між Публічним акціонерним товариством ПАТ «ВТБ БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд».

5. Визнати недійсним Договір № 6 від 29.07.2014 р. про внесення змін до Договору поруки №23ВД/П-02 від 10.09.2010 р., що укладений між Публічним акціонерним товариством ПАТ «ВТБ БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд».

6. Визнати недійсним Договір № 7 від 12.09.2014 р., про внесення змін до Договору поруки №23ВД/П-02 від 10.09.2010 р., що укладений між Публічним акціонерним товариством ПАТ «ВТБ БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд».

7. Визнати недійсним Договір № 8 від 06.10.2014 р., про внесення змін до Договору поруки №23ВД/П-02 від 10.09.2010 р., що укладений між Публічним акціонерним товариством ПАТ «ВТБ БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд».

8. Визнати недійсним Договір № 9 від 26.11.2014 р., про внесення змін до Договору поруки №23ВД/П-02 від 10.09.2010 р., що укладений між Публічним акціонерним товариством ПАТ «ВТБ БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд».

9. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ВТБ БАНК» (01004, м. Київ, б-р Т. Шевченка/вул. Пушкінська, б. 8/26; ідентифікаційний код 14359319) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд» (08132, Київська обл., Києво-Святошинський район, місто Вишневе, вул. Промислова, б. 5, ідентифікаційний код 32294926) судовий збір у розмірі 9 646 (дев'ять тисяч шістсот сорок шість) грн. 00 коп. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 24.02.2017 р.

Суддя В.П. Босий