КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2017 р. Справа№ 910/19271/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Андрієнка В.В.

секретар Колеснік М.П.

за участю представників:

від позивача - Вишнюк Т.С.

від відповідача - 1 Попова Ю.В.

від відповідача - 2 не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства „ФОЗЗІ РІТЕЙЛ" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2016 (суддя Спичак О.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Компарекс Україна"

до Приватного акціонерного товариства „Фоззі Рітейл"

Товариства з обмеженою відповідальністю „Євроспорт"

про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ „Компарекс Україна" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до ПАТ „Фоззі Рітейл" та ТОВ „Євроспорт" про стягнення коштів за ліцензійним договором.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.12.2016 у справі №910/19271/16 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „Компарекс Україна" задоволено частково, стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Фоззі-Рітейл" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компарекс Україна" 364,61 грн. заборгованості. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Приватне акціонерне товариство „Фоззі Рітейл" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2016 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідно до протоколу про автоматизований розподіл судової справи, апеляційна скарга була передана для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шапран В.В., судді: Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.01.2017 Приватному акціонерному товариству „ФОЗЗІ РІТЕЙЛ" відновлено строк подання апеляційної скарги, прийнято її до провадження та призначено до розгляду на 02.02.2017.

Ухвалою суду від 02.02.2017 розгляд скарги був відкладений відповідно до ст. 77 ГПК України до 21.02.2017.

Через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що рішення суду є обґрунтованим та законним, а тому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

В судові засідання 21.02.2017 з`являлись представники сторін та надавали усні пояснення стосовно предмету спору.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні матеріали справи, встановив наступне:

01.02.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Компарекс Україна" (субліцензіар) та Акціонерним товариством "Фоззі Рітейл", правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "Фоззі Рітейл" (клієнт), за участю Товариства з обмеженою відповідальністю "Євроспорт" (афілійована особа) був укладений ліцензійний договір № 1249/02-14.

Відповідно до п. 2.1 договору субліцензіар зобов'язується в рамках ліцензійної угоди надати клієнту та афілійованим особам ліцензії (тимчасові або постійні) на право користування програмними продуктами Microsoft, тимчасові ліцензії Software Assurance, а клієнт та афілійовані особи зобов'язуються прийняти право на користування програмними продуктами, що зазначені в додатку № 1 і оплатити їх в строки і на умовах, встановлені в розділі 3 договору.

Згідно з п. 3.1 договору вартість договору складається з суми коштів, що сплачується як винагорода клієнтом та афілійованими особами субліцензіару за надання права користування програмними продуктами, зазначеними в додатку № 1. Порядок та строки виплати винагороди за ліцензії зазначені в додатку № 2 до договору.

Як передбачено умовами додатку № 2 до договору, винагорода сплачується клієнтом та афілійованими особами, зокрема, ТОВ "Євроспорт", щомісячно не пізніше 10 числа місяця у розмірі 39,82 грн. на місяць.

Згідно з пунктом 3.5 договору, датою платежу за даним договором вважається дата зарахування коштів на поточний рахунок субліцензіара. Роялті сплачується клієнтом та афілійованими особами банківськими переказом на поточний рахунок субліцензіара на підставі рахунку, виставленого субліцензіаром.

Звертаючись із даним позовом до суду, позивач мотивує свої вимоги тим, що він свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, в той час як відповідачі здійснюючи оплату за надану ліцензію, не дотримувались положення п. 3.6 договору, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 364,61 грн.

Відповідачі, заперечуючи проти заявлених вимог, зазначають, що позивач в строк дії ліцензійного договору не направив на їх адресу відповідного акту узгодження цін, на даний час договір припинив свою дію, а отже таки вимоги позивача є незаконними та протиправними.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частини першої статті 1109 Цивільного кодексу за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону.

Частиною третьою статті 1109 ЦК України встановлено, що у ліцензійному договорі визначаються вид ліцензії, сфера використання об'єкта права інтелектуальної власності (конкретні права, що надаються за договором, способи використання зазначеного об'єкта, територія та строк, на які надаються права, тощо), розмір, порядок і строки виплати плати за використання об'єкта права інтелектуальної власності, а також інші умови, які сторони вважають за доцільне включити у договір.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до норм статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вірно було встановлено судом першої інстанції позивачем, на виконання умов договору відповідачам було надано право на користування ліцензіями, що не заперечувалось відповідачами.

В той же час, як зазначає позивач, відповідачі, здійснюючи оплату за користування ліцензіями відповідно до положень ліцензійного договору від 01.02.2014, ігнорували п. 3.6 договору щодо коригування ціни договору у випадку зміни курсу національної валюти України по відношенню до далару США.

Як передбачено умовами додатку № 2 до договору, винагорода сплачується клієнтом та афілійованими особами, зокрема, ТОВ "Євроспорт", щомісячно не пізніше 10 числа місяця у розмірі 39,82 грн. на місяць.

Згідно з пунктом 3.5. договору, датою платежу за даним договором вважається дата зарахування коштів на поточний рахунок субліцензіара. Роялті сплачується клієнтом та афілійованими особами банківськими переказом на поточний рахунок субліцензіара на підставі рахунку, виставленого субліцензіаром.

За змістом п. 3.6 договору у випадку зміни (збільшення/зменшення) курсу НБУ національної валюти України по відношенню до долару США на дату підписання даного договору більш ніж на 2 % порівняно з курсом НБУ на дату платежу, сума несплаченого роялті підлягає перерахунку по наступній формулі: С= В х (К2/К1), де В - сума винагороди за одну тимчасову ліцензію в національній валюті України на дату підписання даного договору, що підлягає сплаті; С - сума винагороди за одну тимчасову ліцензію в національній валюті України, що має бути сплачена згідно з умовами договору після перерахунку; К1 - вартість 1 (одного) долара США в національній валюті України згідно з офіційним курсом НБУ на дату підписання договору; К2 - вартість 1 (одного) долара США в національній валюті України згідно з офіційним курсом НБУ на дату платежу або на дату укладання відповідного акту узгодження ліцензій згідно з п. 3.6 договору.

Відповідно до п. 3.7 договору у випадку зміни суми винагороди за ліцензії в порядку, передбаченому п. 3.6 договору, субліцензіар зобов'язаний направити клієнту акт узгодження ліцензій, а клієнт зобов'язаний не пізніше 10 (десяти) календарних днів від дня одержання акту узгодження ліцензій здійснити таку оплату. Відповідні акти є невід'ємними частинами договору.

24.05.2016 позивач направив на адресу відповідача-2 заяву, згідно якої просив в порядку п. 3.6., п. 3.7 договору сплатити винагороду у розмірі 364,61 грн, згідно рахунків та актів узгодження, що додані до заяви.

Вимога позивача від 20.05.2016 ТОВ "Євроспорт" залишена без належного на те реагування.

Крім того, ПрАТ "Фоззі-Рітейл" направив на адресу позивача лист № 90, згідно якого останній відмовив позивачу у виплаті нагороди, оскільки договір на момент пред'явлення вимоги припинив свою дію, зобов'язання за договором були виконані в повному обсязі до закінчення дії договору, вимоги (акти) з приводу оплати курсової різниці, передбаченої п. 3.6, п. 3.7 договору, до закінчення дії договору не надсилались субліцензіаром товариству, а тому у ПрАТ "Фоззі-Рітейл" відсутні підстави для здійснення оплати.

Дані доводи також викладені апелянтом в апеляційній скарзі. Проте, колегія суддів не погоджується із такою позицією апелянта з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За ч. 4 ст. 631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до п. 7.1 договору він набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.05.2015, але у будь-якому випадку до повного виконання зобов'язань сторонами.

Згідно із п. 3.7 договору випадку зміни суми винагороди за ліцензії в порядку, передбаченому п. 3.6 договору, субліцензіар зобов'язаний направити клієнту акт узгодження ліцензій, а клієнт зобов'язаний не пізніше 10 (десяти) календарних днів від дня одержання акту узгодження ліцензій здійснити таку оплату.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як зазначалось вище, умовами договору не визначено чітко строків направлення акту узгодження ліцензій субліцінзіаром клієнту, у випадку виникнення обставин, визначених п. 3.6 договору, а тому зауваження відповідачів щодо пропуску останнім строків направлення таких актів, та отримання відповідачами їх після закінчення строку дії договору є безпідставними та такими, що суперечить в першу чергу умовам укладеного між сторонами договору.

До того ж, згідно з ч. 7 ст. 180 Господарського кодексу України, строком дії договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Позивачем були складені акти узгодження ліцензій, у зв'язку зі зміною курсу НБУ національної валюти України по відношенню до долара США, а саме перераховано суму роялті на дату проведення відповідачем розрахунку за надані послуги і саме в строк дії ліцензійного договору виникли зобов'язання стосовно оплати перерахованої винагороди (роялті), які відповідачі не виконали в повному обсязі. За розрахунком позивача, який перевірений судом, перерахована винагорода (роялті) складає 364,61 грн (сума роялті (коригування) згідно узгодження акту цін ліцензій № VR від 16.05.2016 становить 116,10 грн., а згідно акту цін ліцензій № 160000141VR від 17.05.2016 становить 248,51 грн.).

Згідно зі ст. 36 Закону України "Про Національний банк України" офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним банком України. Валютні курси, як зазначено у частині першій статті 8 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю", встановлюються Національним банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Поряд з цим, згідно Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 р. за № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США, встановлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату.

Таким чином, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена.

Пунктом 3.6 укладеного договору сторони передбачили, що у випадку зміни (збільшення/зменшення) курсу НБУ національної валюти України по відношенню до долару США на дату підписання даного договору більш ніж на 2% порівняно з курсом НБУ на дату платежу, сума несплаченого роялті підлягає перерахунку по наступній формулі:

С = Вх(К2/К1),де

В - сума винагороди за одну тимчасову ліцензію в національній валюті України на дату підписання даного договору або відповідної додаткової угоди про продовження терміну дії даного договору, що підлягає сплаті;

С - сума винагороди за одну тимчасову ліцензію в національній валюті України, що має бути сплачена згідно з умовами даного договору після перерахунку;

К1 - вартість 1 (одного) долара США в національній валюті України згідно з офіційним курсом НБУ на дату підписання даного договору;

К2 - вартість 1 (одного) долара США в національній валюті України згідно з офіційним курсом НБУ на дату платежу або на дату укладання відповідного акту узгодження ліцензій згідно п. 3.6 договору.

Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, укладаючи ліцензійний договір, сторони свідомо брали на себе певні ризики на випадок подальшої зміни валютного курсу.

Так, відповідно до умов п. п. 3.6, 3.7 укладеного ліцензійного договору позивач просив стягнути з відповідачів перераховане роялті за 8-й та 9-й періоди ліцензування.

Місцевим судом встановлено, що зобов'язання з оплати суми винагороди за 8- період відповідачем-2 виконано 15.12.2014, а за 9-й період виконано 10.07.2015.

Саме в строк дії ліцензійного договору виникли зобов'язання відповідачів стосовно оплати перерахованої винагороди (роялті), які відповідачі не виконали в повному обсязі.

Зобов`язання відповідачів з оплати винагороди з урахуванням зміни курсу національної валюти по відношенню до іноземної валюти, у випадку наявності такої підстави) виникли саме в період дії ліцензійного договору, що передбачено та визначено самими умовами договору, але вони не були виконані відповідачами в повному обсязі.

Оскільки під час дії ліцензійного договору було перераховано винагороду (роялті) внаслідок зміни курсу НБУ національної валюти України по відношенню до долара США, відповідачами не оплачено в повному обсязі цієї винагороди, у зв'язку з чим зобов'язання за цим договором не припинилися, судова колегія дійшла висновку про те, що вимога позивача про стягнення 364,61 грн. підлягає задоволенню частково стосовно стягнення вказаної суми з відповідача - 1.

Заперечення відповідача - 1 щодо наявності саме у нього зобов`язання зі сплати вказаної суми, з огляду на те, що такий обов`язок визначений також і для афілійованих осіб, не приймається до уваги колегією суддів, з огляду на те, що за умовами п. 3.7 договору сторони визначили, що у випадку зміни суми винагороди за ліцензії в порядку, визначеному п. 3.6 договору (зміна курсу національної валюти по відношенню до іноземної валюти), обов`язок з оплати коштів, що визначені у відповідному акті узгодження ліцензій, покладений саме на клієнта.

Відповідно до п. 1 ліцензійного договору та вступної частини договору, клієнтом за такою угодою № 1249/02-14 від 01.02.2014 є саме АТ «Фоззі-Ретейл», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "Фоззі Рітейл".

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 34 Господарського процесуального кодексу України).

Зважаючи на вказане та оскільки роялті внаслідок зміни курсу НБУ національної валюти України по відношенню до долара США відповідачем-1 не оплачено, то місцевий суд обґрунтовано дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення перерахованої суми винагороди (роялті) у розмірі 364,61 грн є правомірною та такою, що підлягає задоволенню в частині стягнення зазначених коштів лише з відповідача-1 - Приватного акціонерного товариства "Фоззі-Рітейл".

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно досліджено всі наявні матеріали справи, рішення винесено у відповідності до норм матеріального і процесуального права, із повним з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, правомірно частково задоволені позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „Компарекс Україна", а тому апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства „ФОЗЗІ РІТЕЙЛ" не підлягає задоволенню.

Зважаючи на те, що колегією суддів апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства „ФОЗЗІ РІТЕЙЛ" залишається без задоволення, судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства „ФОЗЗІ РІТЕЙЛ" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2016 у справі № 910/19271/16- без змін.

Матеріали справи № 910/19271/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді С.І. Буравльов

В.В. Андрієнко