ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2017 р. Справа № 909/20/17
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Кобецької С. М., секретар судового засідання Савчин Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу:

за позовом: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1,

АДРЕСА_1, 10012;

до відповідача: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2,

с.Соколівка, Косівський район, Івано-Франківська область,78650;

про: стягнення штрафу 1 880,00грн.

Представники сторін в судове засідання не з"явилися.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Фізична особа - підприємець ОСОБА_1, звернувся до господарського суду Івано-Франківської області, з позовом про стягнення з відповідача - Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, штрафу в сумі 1 880,00грн.

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 04.01.17р., позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі.

При цьому, судом взято до уваги приписи пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вчиненої в Римі 04.11.1950р., ратифікованої Україною 17.07.1997р. (набрала чинності для України 11.09.1997р.), якими гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків, зокрема, цивільного характеру. Одночасно, реалізація "права на суд", передбаченого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., відповідно до практики Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого, згідно із ст.32 Конвенції, поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї, включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (рішення Європейського суду з прав людини у справах Буланов та Купчик проти України заяви №№ 7714/06, 23654/08 від 09.12.2010р., Чуйкіна проти України № 28924/04 від 13.01.2011р.).

Представник позивача в судове засідання не з"явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення від 11.02.17р. Однак, адресував клопотання б/н від 14.02.17р. (вх№2889/17 від 20.02.17р.), в якому просить суд, розглянути спір за відсутності позивача, на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Позовні вимоги, позивач виклав у позовній заяві, вказуючи при цьому на:

- порушення відповідачем п. 1 укладеного між сторонами Договору перевезення вантажу №220701 від 22.07.16р., а саме, неподання 23.07.16р. о 02:00год., на завантаження вантажу: пиво 22,97тон, об"єм 86 палет, транспортного засобу: автомобіля НОМЕР_1, за адресою: ПАТ "Карлсберг Україна", вул.Клепарівська, 18, м.Львів, що підтверджує довідка ПАТ "Карлсберг Україна";

- п. 3.2. Договору, на підставі якого, за неподання транспортного засобу на завантаження, відповідачу нараховано 1 880,00грн. - штрафу у розмірі 50% від вартості перевезення - 3 760,00грн.;

- звернення до відповідача з вимогою від 27.07.16р., про оплату штрафу у розмірі 1 880,00грн., яка залишилась без належного реагування з боку відповідача;

- норми ст.ст. 908, 909, 917, 920, 921 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 231 Господарського кодексу України.

Представник відповідача в судові засідання жодного разу не з"явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень від 26.01.17р., від 09.02.17р. Будь-яких заперечень в спростування заявлених позовних вимог, відповідач суду не подав.

За таких обставин, згідно ст.75 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи той факт, що позивач адресував суду заяву про розгляд справи без його участі, а відповідач, відповідно до вимог чинного законодавства, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, та те, що у суду є всі необхідні матеріали (докази) для вирішення спору по суті, спір належить вирішити у відсутності представників сторін за матеріалами справи, запобігаючи, одночасно, безпідставному затягуванню розгляду спору та сприяючи своєчасному поновленню порушеного права.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (Експедитор/позивач) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (Виконавець/відповідач) укладено Договір перевезення вантажу №220701 від 22.07.16р.

Предметом даного Договору є надання Виконавцем послуг по перевезенню вантажів на замовлення Експедитора власним або найманим автомобільним транспортом, згідно вказаних умов: Експедитор: ФО-П ОСОБА_1, Виконавець: ФО-П ОСОБА_2; дата та час завантаження: 23.07.16р. 02:00год.; адреса завантаження: м.Львів, вул.Клепарівська, 18, ПАТ "Карлсберг Україна" (р-н Краківського ринку); вантаж: пиво 22,97тон, об"єм 86палет; А/М: МAN АТ 8340 АВ, ВС 7067 ХТ; водій: ОСОБА_3; дата та час розвантаження: 23.07.16р. о 11:00год.; адреса розвантаження: м.Сарни; вартість перевезення: 3 760,00грн. без ПДВ (п.1.Договору).

Пунктом 2.1.1. Договору сторони обумовили, що Виконавець зобов"язаний своєчасно подавати під завантаження справний рухомий склад у стані, придатному для перевезення даного виду вантажу, що відповідає санітарним вимогам, у строки, встановлені даним Договором.

Виконавець несе відповідальність за своєчасність подачі автотранспорту на завантаження та доставки вантажу до місця призначення (п.3.1.Договору).

Згідно п.3.2. Договору, при неподанні транспортного засобу або поданні його в непридатному для перевезення харчової продукції стані, Виконавець сплачує Експедитору штраф в розмірі 50% від вартості перевезення. Під неподанням автомобіля сторони розуміють запізнення транспортного засобу на час завантаження, вказаний в Договорі, більше ніж на три години.

Предметом судового розгляду є вимога позивача про застосування до відповідача відповідальності, за неподання транспортного засобу на завантаження, обумовленої п.3.2. Договору, у вигляді 1 880,00грн. - штрафу в розмірі 50% від вартості перевезення - 3 760,00грн.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, довідки підписаної ст. диспетчером ПАТ "Карлсберг Україна" та скріпленої печаткою товариства (а.с.24), відповідачем не надано транспортний засіб - автомобіль НОМЕР_1, для завантаження 23.07.16р. о 02:00год. у ПАТ "Карлсберг Україна", за адресою вул.Клепарівська, 18, м.Львів, внаслідок чого, відбувся зрив рейсу.

Позивач звертався до відповідача з вимогою від 27.07.16р., про оплату штрафу у розмірі 1 880,00грн., за неподання транспортного засобу на завантаження у строк, визначений п. 1. Договору (а.с.11). Вказана вимога, отримана ФО-П ОСОБА_2 - 26.08.16р. Однак, доказів належного реагування відповідачем суду не пред"явлено.

Станом на 23.02.17р., в матеріалах справи відсутні докази, які б підтвердили оплату відповідачем штрафу в сумі 1 880,00грн.

Із змісту ст. 11 Цивільного кодексу України вбачається, що цивільні права та обов"язки виникають зокрема, з Договору.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов"язковим для виконання сторонами (ст.ст. 626, 627, 628, 629 Цивільного кодексу України).

В силу ч.1 ст.908 Цивільного кодексу України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (ч.1. ст. 909 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ч.1 ст. 917 Цивільного кодексу України, перевізник зобов'язаний надати транспортні засоби під завантаження у строк, встановлений договором.

В силу ч.1 ст. 921 Цивільного кодексу України, перевізник за ненадання транспортного засобу для перевезення вантажу, а відправник за ненадання вантажу або невикористання наданого транспортного засобу з інших причин несуть відповідальність, встановлену договором, якщо інше не встановлено транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ч.2 ст. 921 Цивільного кодексу України, перевізник і відправник вантажу звільняються від відповідальності, якщо ненадання транспортного засобу або невикористання наданого транспортного засобу сталося не з їхньої вини, зокрема у разі припинення (обмеження) перевезення вантажу у певних напрямках, встановленого у випадках і порядку, передбачених транспортними кодексами (статутами).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України).

За змістом положень ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Нормою ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

В силу п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.ч.1,2 ст. 549, ч.2 ст. 551 Цивільного кодексу України).

Пунктом 3.2. Договору, передбачено неустойку у вигляді штрафу в розмірі 50% від вартості перевезення, яку Виконавець сплачує Експедитору за неподання транспортного засобу.

За таких обставин, враховуючи той факт, що відповідач не довів перед судом належного виконання взятих на себе договірних зобов"язань щодо подачі транспортного засобу на завантаження у строк, обумовлений п. 1 Договору, як і не надав доказів в підтвердження того, що ненадання транспортного засобу на завантаження, сталося не з його вини, що в силу ч.2 ст.921 Цивільного кодексу України є підставою для звільнення від відповідальності, то суд приходить до висновку, про правомірність покладення на відповідача відповідальності обумовленої п.3.2. Договору, у вигляді 1 880,00грн. - штрафу в розмірі 50% від вартості перевезення - 3 760,00грн.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов"язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Розподіл обов"язку доказування визначається предметом спору. За загальним правилом обов"язок доказування певних обставин справи покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об"єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Позивачем доведено та документально підтверджено обставини, на які він посилався, як на підставу своїх вимог.

В силу п. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов"язання. Відповідач в судові засідання жодного разу не з"явився, своїми правами, наданим йому ст.ст. 22, 59 Господарського процесуального кодексу України, не скористався, будь - яких заперечень проти позову чи доказів належного виконання своїх зобов"язань не надав, доводи позивача не спростував.

За таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача 1 880,00грн.- штрафу, правомірна, обґрунтована, документально підтверджена і підлягає задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи приписи ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покласти на відповідача.

Керуючись ст.124 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950р., ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 549, 551, 610-612, 626-629, 908, 909, 917, 921 Цивільного кодексу України, ст.ст.173, 193 Господарського кодексу України, ст.ст.22, 33, 43, 49, 59, 75, 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, с.Соколівка, Косівський район, Івано-Франківська область,78650 (реєстраційний номер НОМЕР_2) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 10012 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3) 1 880,00грн. (одну тисячу вісімсот вісімдесят грн. 00коп.) - штрафу, 1 378, 00грн. (одну тисячу триста сімдесят вісім грн. 00коп.) - судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення складено 24.02.17р.

Суддя С.Кобецька