ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
21.02.2017 р. Справа № 917/2209/14
Суддя Мацко О.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 від 10.02.2017 р. про прийняття додаткового рішення у справі № 917/2209/14
про визнання недійсним рішення про переведення ОСОБА_1 на посаду генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Ольвія", ухваленого загальними зборами Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Ольвія" 08 червня 2009 року та оформленого цього ж дня протоколом 2,
про визнання недійсним рішення про переведення ОСОБА_1 на посаду генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Ольвія", ухваленого загальними зборами Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Ольвія" 08 червня 2009 року та оформленого цього ж дня протоколом 2,
В жовтні 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до господарського суду Полтавської області з позовною заявою про визнання недійсним рішення про переведення ОСОБА_1 на посаду генерального директора ТОВ "Агрофірма Ольвія", ухваленого загальними зборами ТОВ "Агрофірма Ольвія" 08.06.2009 та оформленого цього ж дня протоколом № 2.
Рішенням господарського суду Полтавської області від 05.01.2016 у справі № 917/2209/14, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 14.03.2016, позов задоволено.

Третьою особою без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 було подано касаційну скаргу до Вищого господарського суду України, який постановою від 04.05.2016 скасував рішення господарського суду Полтавської області від 05.01.2016 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 14.03.2016 у даній справі з передачею її на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи позивач ОСОБА_3 07.07.2016 звернувся до господарського суду Полтавської області з нотаріально засвідченою заявою про відмову від позовних вимог у справі № 917/2209/14; відмова від позову була прийнята судом та провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_3 було припинено.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 03.11.2016 у справі № 917/2209/14 у задоволенні позовних вимог та позовних вимог третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору було відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 26.01.2017 року висновки господарського суду Полтавської області підтримані, рішення від 03.11.2016 року у справі № 917/2209/14 залишено без змін.

13.02.2017 року від третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_1 надійшла заява про прийняття додаткового рішення в справі № 917/2209/14 про стягнення на користь останнього з позивача ОСОБА_2 1460,60 грн. судового збору за подачу касаційної скарги до Вищого господарського суду і 10 592,00 грн. витрат на оплату вартості проведення комплексної судової експертизи.

Згідно з пунктом 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" у випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Як вбачається з тексту рішення господарського суду Полтавської області від 03.11.2016 року в цій справі, господарський суд не вирішив питання щодо розподілу господарських витрат по оплаті судового збору за подання касаційної скарги та витрат на оплату судової експертизи.

Статтею 44 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини 2 пункту 2.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» у разі вчинення третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, окремих дій, що мають юридичне значення, на них покладається обов'язок сплатити судовий збір на загальних підставах. За результатами розгляду справи сплачений такою третьою особою судовий збір може бути відшкодований господарським судом за рахунок сторони, внаслідок неправильних дій якої виник спір (частина друга статті 49 ГПК).

Пунктом 4.4 Постанови Пленуму № 7 від 21.02.2013 р. визначено, що у випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Пунктом 4.10. вищевказаної постанови Пленуму ВГСУ визначено наступне - якщо господарський суд не прийняв рішення щодо розподілу судового збору або інших судових витрат чи про повернення судового збору з Державного бюджету України, то за заявою сторони або прокурора, який брав участь у судовому процесі, а також з власної ініціативи він на підставі статті 88 ГПК має право прийняти додаткове рішення (ухвалу, постанову) зі справи, яким вирішити відповідне питання. Таке рішення (ухвалу, постанову) може бути прийнято з питань розподілу сум судового збору або їх повернення і в тому разі, якщо відповідна вимога у розгляді справи з якихось причин не заявлялася.

З матеріалів справи вбачається, що при поданні до Вищого господарського суду України касаційної скарги третьою особою, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_1 квитанцією № 14433414-1 від 01.04.2016 року сплачено 1 461,60 грн. судового збору (т. 3, а. с. 48); вказану скаргу задоволено частково, попередні рішення у справі було скасовано з передачею справи на новий розгляд.

Таким чином, судові витрати з оплати судового збору за подання касаційної скарги в загальній сумі 1461,60 грн., понесені третьою особою, покладаються в рівних частинах на позивачів - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - у розмірі по 730,80 грн. з кожного (оскільки обидві зазначені особи були позивачами на момент подання та розгляду касаційної скарги Вищим господарським судом України) з урахуванням приписів ст.49 ГПК України та частини 2 п.п. 2.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України».

Заява третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, в частині стягнення на користь останнього витрат на оплату вартості проведення комплексної судової експертизи не підлягає задоволенню за наступного:

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 03.08.2016 р. зупинено провадження у даній справі на час проведення судової почеркознавчої експертизи до надання висновків за її результатами, проведення якої доручено Полтавському відділенню Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. ОСОБА_5. Оплата вартості експертизи була покладена на третю особу - ОСОБА_1 та здійснена нею.

Вказана експертна установа листом № 758 від 27.09.2016 р. (вх. № 12036 від 30.09.2016 р.) повідомила господарський суд Полтавської області про неможливість надання висновку судової почеркознавчої експертизи № 758 у справі № 917/2209/14.

З огляду на те, що експертною установою почеркознавча експертиза проведена не була, висновок по ній не надавався, підстави для покладення витрат на її проведення на позивачів відсутні. При цьому суд рекомендує заявнику звернутись до Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. ОСОБА_5 (вул. Золочівська, 8а, м. Харків, Україна, 61177) з заявою про повернення суми, сплаченої за проведення комплексної судової експертизи. До заяви необхідно додати, зокрема, докази оплати вартості експертизи, вказати номер експертизи, відомості про те, що вона не була проведена.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність прийняття додаткового рішення у справі.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 85, 88 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Стягнути з ОСОБА_2 (вул. Шверника, 4/1, м. Миколаїв, 54049, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (с. Бовбасівка, Хорольський р-н, Полтавська обл., 37861, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) витрати по сплаті судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 730,80 грн.

2. Стягнути зі ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, 54049, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (с. Бовбасівка, Хорольський р-н, Полтавська обл., 37861, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) витрати по сплаті судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 730,80 грн.

3. Видати накази після набрання додатковим рішенням законної сили.

4. Копії додаткового рішення направити сторонам та третім особам.

Суддя О.С.Мацко