ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2017 року Справа № 904/6849/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Кузнецової І.Л., Сизько І.А.

при секретарі судового засідання: Мацекос І.М.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, представник, довіреність № 2042 від 25.10.2016 р.;

від відповідача: ОСОБА_2, представник, довіреність № 4/81 від 03.01.2017 р.;

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат", м. Кривий Ріг на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2016 року у справі № 904/6849/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "ОСОБА_3 залізниця", м. Дніпро

до Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат", м. Кривий Ріг

про стягнення 100 154,40 грн.,

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою звернулось Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії ОСОБА_3 залізниця до Приватного акціонерного товариства "ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ" про стягнення плати за користування вагонами у розмірі 96 015,60 грн., та збору за зберігання вантажу в розмірі 4 138,80 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2016 року (головуючий суддя Мартинюк С.В.) позов задоволено повністю, стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "ОСОБА_3 залізниця" плату за користування вагонами у розмірі 96 015,60 грн., збір за зберігання вантажу в розмірі 4 138,80 грн. та 1502,32 грн. витрат по сплаті судового збору.

Приймаючи рішення, господарський суд виходив з правомірності нарахування позивачем плати за користування вагонами у вказаному вище розміру внаслідок затримки вагонів на коліях станції підходу до станції призначення з вини відповідача та з відсутності в матеріалах справи доказів, які б підтверджували обставини щодо можливості відповідача прийняти спірні вагони.

Не погодившись з зазначеним рішенням Приватне акціонерне товариство "ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ" звернулось до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково в розмірі 8 581,80 грн., в іншій частині позовних вимог відмовити.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що Позивачем в обґрунтування свого твердження про відсутність практичної можливості для доставки вантажу на колії станції призначення через те, що дані колії були зайняті раніше прибулими на адресу відповідача вагонами, не надано жодних доказів зайнятості усіх приймально-здавальних колій, що забезпечують передачу прибулих на адресу ПРАТ «ПІВНГЗК» вагонів на підїзні колії підприємства, з вини відповідача. А також, не зазначено, які саме колії були зайняті такими вагонами, та належним чином не було обґрунтовано неможливість подачі таких вагонів на інші колії ст. Терни.

Зазначає, що скаржник тільки тоді сплачує залізниці збір за зберігання вантажу та плату за користування вагонами за час їх затримки на станції призначення або на підходах до неї, коли буде доведено факт такої затримки з причин, що залежать від Скаржника та з його вини, у зв'язку з чим Залізниця мала можливість подати затримані за спірними наказами вагони на вільні в той час колії.

Також, судом першої інстанції взагалі не прийнято до уваги, що на час видачі спірних наказів на станції ОСОБА_3 було вільно не менше 3 колій, у звязку з чим Відповідач був готовий прийняти на свої підїзні колії спірні вагони. В період затримки вагонів поїзний диспетчер мав би скерувати саме спірні вагони на вказані відповідачем вільні колії.

У звязку з чим скаржник заперечує проти факту, що затримка спірних вагонів сталася з його вини, вказує, що позивачем не доведено факту неможливості доставити спірні вагони на станцію ОСОБА_3, тому підстави для затримки вагонів на підходах по ст.. Терни та, як наслідок, нарахування плати за їх користування, були відсутні.

Судом, всупереч вимогам ст. 43 ГПК України не надано оцінки доданим відповідачем доказам, а саме повідомленням № № 961/63 від 01.03.2016 року, 1047/63 від 04.03.2016 року про готовність забрати затримані вагони.

Судом не надано оцінки доданим відповідачем доказам порушення працівниками залізниці п.12 Інструкції оформлення затриманих поїздів на підходах до станції призначення на ОСОБА_3 залізниці, а саме тому, що під час дії наказу № 373 по станції затримки Савро відправлено вагони, що були затримані пізніше за наказами № 378 та 379; під час дії наказу № 389 по станції затримки Грекувата відправлено вагони, що були затримані пізніше за наказом № 400.

Господарським судом не прийнято уваги, що дії диспетчера з руху поїздів по затримці вагонів ґрунтуються безпосередньо лише на його особистій думці. Також, суд не надав належної правової оцінки діям диспетчера, оскільки для цього потрібні спеціальні знання.

Судом не враховано, що на момент видачі наказів вільні колії на станції призначення були, а наявність локомотиву і вільних колій попутних станцій є обовязком залізниці, а не одержувача вантажу.

При врахуванні факту, що у Позивача була можливість закінчити дію наказу № 373 починаючи з 21 год. 20 хв. 29.02.2016 року (час відправлення факсом повідомлення), то плата за користування вагонами за даним наказом буде складати за період з 29.02.2016 року 02:40 год. до 29.02.2016 року 21:20 год. (всього 18 год. 40 хв.) 4 494,60 грн.. в т.ч. ПДВ та збір за зберігання вантажу складає 0,00 грн.

При врахуванні факту, що у Позивача була можливість закінчити дію наказу № 389 починаючи з 11 год. 05 хв. 04.03.2016 року (час відправлення факсом повідомлення), то плата за користування вагонами за даним наказом буде складати за період з 02.03.2016 року 22:15 год. до 04.03.2016 року 11:05 год. (всього 36 год. 50 хв.) 3 576,96 грн.. в т.ч. ПДВ та збір за зберігання вантажу складає 510,24 грн., в т.ч. ПДВ.

Публічне акціонерне товариства "Українська залізниця" у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення залишити без змін а апеляційну скаргу без задоволення, як таке, що було винесено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а подачу апеляційної скарги розцінює як спробу затягнути виконання законного рішення суду.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.12.2016 року було прийнято апеляційну скаргу та призначено до розгляду.

В судовому засіданні 14.02.2017 року Дніпропетровським апеляційним господарським судом була оголошена вступна та резолютивна частина постанови у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд встановив наступні обставини.

21.09.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено договір №ПР/М-12-2/14-1438/НЮдч про експлуатацію залізничної під'їзної колії Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат", яка примикає до станції ОСОБА_3 і Рядова ДП ОСОБА_3 залізниця (т.1, а.с.15-19).

Відповідно до пункту 1 договору згідно зі Статутом залізниць України, Правилами перевезень вантажів залізничним транспортом України і на умовах цієї угоди експлуатується під'їзна колія, яка належить власнику, що примикає до станцій ОСОБА_3 залізниці:

- ОСОБА_3 стрілками №№2,4,6 до колій №6 та №8 станції ОСОБА_3;

- Рядова стрілкою №8 до колії №6 станції Рядова.

Під'їзна колія обслуговується власним локомотивом.

Відповідно до пункту 6 договору вагони, що прибули на станцію ОСОБА_3 залізниці для ПрАТ ПІВНГЗК подаються локомотивом залізниці на одну з колій №№1,2,3,4,5,6,7,8,13 станції ОСОБА_3, за вказівкою чергового по станції де здійснюються передавальні операції з вагонами у технічному та комерційному відношенні. Подальший рух вагонів здійснюється локомотивом власника колії.

Вагони, що прибули на станцію Рядова ОСОБА_3 залізниці для ПрАТ ПІВНГЗК подаються локомотивом залізниці на одну з колій №№3А,3Б, І, ІІ,4,5,VI, 7,8,9,10 станції Рядова, за вказівкою чергового по станції де здійснюються передавальні операції з вагонами у технічному та комерційному відношенні. Подальший рух вагонів здійснюється локомотивом власника колії.

Згідно до пункту 4 договору рух поїздів на під'їзній колії здійснюється з додержанням Правил технічної експлуатації залізниць України, Інструкції по сигналізації на залізницях України та Інструкції про порядок обслуговування і організації руху на під'їзній колії Власника.

Пунктом 8 договору передбачено про готовність вагонів до забирання власник колії повідомляє залізницю: повідомлення передає начальник зміни цеху зовнішнього транспорту (диспетчер цеху, черговий по станції) або диспетчер виробничого відділу УЗТ по телефону відповідальному працівнику станції примикання залізниці не пізніше, ніж за 2 години до предявлення вагонів до здачі залізниці з наступним наданням письмового повідомлення за формою, встановленою Правилами користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Міністерства транспорту від 25.02.99 №113.

В пункті 11 договору сторонами узгоджено, що час перебування вагонів на підїзній колії обчислюється з моменту закінчення передавальних операцій при передачі вагонів залізницею власнику колії до моменту закінчення цих операцій при поверненні вагонів залізниці.

Відповідно до пункту 15 Договору власник колії сплачує залізниці плату, у тому числі:

- за користування вагонами згідно з Правилами користування вагонами і контейнерами за ставками, наведеним у розділі V Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним перевезень вантажів залізничним транспортом України та повязані з ним послуги (Тарифного керівництва);

- за зберігання вантажів у вагонах - у разі затримки їх з причин, залежних від власника колії, після закінчення терміну безоплатного зберігання, сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї) згідно з Правилами зберігання вантажів;

- інші збори і плати за додаткові роботи та послуги, які виконує залізниця для власника колії згідно з діючим и нормативними документами.

Пунктом 20 договору сторони визначили що договір укладається терміном на 5 років і діє з моменту його підписання сторонами - з 29.10.2012 року до 28.10.2017 року.

У лютому 2016 року за накладними №№46889705, 46889721, 35564236, 35564228, 35573336, 35573237, 35573450, 35573435, 35573377, 35573468, 35573419, 35573443, 35573294, 35572916, 35572478, 35572775, 35572445, 35572577, 35572718, 35572676, 35572817, 35572734, 35572908, 35572379, 35571488, 35571512, 35542976, 35542968, 35558071, 35558063, 35558071 залізницею було прийнято до перевезення порожні власні вагони на адресу одержувача Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбіна» (т.1, а.с.211-251).

На виконання умов Договору залізницею було прийнято до перевезення порожні власні вагони на адресу одержувача ПрАТ "Північний ГЗК". На шляху прямування на підставі наказів № 373 від 29.02.2016 року, № 389 від 02.03.2016 року дані вагони було затримано через зайнятість колій на станції призначення ОСОБА_3 з вини одержувача ПрАТ "Північний ГЗК", у звязку з несвоєчасним забиранням вантажу одержувачем на свою підїзну колію (т.1, а.с.61,65).

За цим фактом станцією затримки Савро у порядку, передбаченому п.9, 10 Правил користування вагонами та контейнерами, були складені акт про затримку вагонів форми ГУ-23а №70 від 29.02.2016 року, акт загальної форми ГУ-23 №70 від 29.02.2016 року, (т.1, а.с. 67, 68).

Станцією призначення Савро вручено представнику ПрАТ "Північний ГЗК" повідомлення про затримку цих вагонів № 110 (т.1, а.с. 66).

Час затримки вагонів на станції підходу Савро до станції призначення ОСОБА_3 по наказу № 373 від 29.02.2016 року складає період з 02 год. 40 хв. 29.02.2016 року по 03 год. 30 хв. 02.03.2016 року.

Станцією затримки Грекувата у порядку, передбаченому п.9, 10 Правил користування вагонами та контейнерами, були складені акт про затримку вагонів форми ГУ-23а №10 від 02.03.2016 року, акт загальної форми ГУ-23 №53 від 02.03.2016 року (т.1, а.с.63, 64).

Станцією призначення Грекувата вручено представнику ПрАТ "Північний ГЗК" повідомлення про затримку цих вагонів № 117 (т.1, а.с. 62).

Час затримки вагонів на станції підходу Грекувата до станції призначення ОСОБА_3 по наказу № 389 від 02.03.2016 року складає період з 22 год. 15 хв. 02.03.2016 року по 23 год. 40 хв. 07.03.2016 року.

Накази про затримку спірних вагонів на підходах до станції призначення ОСОБА_3 № 373 від 29.02.2016 року, №389 від 02.03.2016 року було надано через наявність на коліях станції призначення ОСОБА_3 неприйнятих ПрАТ "Північний ГЗК" вагонів, що надійшли на його адресу раніше.

Факти наявності на коліях станції призначення ОСОБА_3 неприйнятих з вини одержувача ПрАТ "Північний ГЗК" вагонів зафіксовано складеними у порядку, передбаченому п.9, 10 Правил користування вагонами та контейнерами, актами загальної форми ГУ-23 по наказу №373 від 29.02.2016 року №№ 997, 998, 1001, 1002, 1003, 1006, 1020, 1021, 1022, 1023, 1027, 1030, 1031, 1034, 1035, 1039, 1040, 1014, 1042, 1046, 1047,1048, 1049,1053, 1054 (т.1,а.с. 151-171), по наказу №389 від 02.03.2016 року №№ 1058, 1062, 1063, 1064, 1065, 1068, 1070, 1071, 1072, 1076, 1078, 1079, 1080 ,1081, 1085, 1086, 1090 ,1091, 1095 ,1097 ,1098, 1101, 1102, 1103, 1104, 1112, 113, 119, 1120, 1121, 1122, 1124, 1128, 1129, 1133, 1138, 1140, 1141, 1142, 1143, 1144, 1147, 1150, 1154, 1155, 1160, 1161, 1164, 1165, 1166, 1167, 1169, 1170, (т.1. а.с. 172-210), які охоплюють період з моменту прибуття спірних вагонів на станції підходу Савро та Грекувата ОСОБА_3 залізниці і до закінчення їх затримки.

Акти загальної форми ГУ-23 підписані відповідачем без заперечень.

Згідно з абзацом першим статті 42 Статуту залізниць України залізниця зобов'язана повідомити одержувача в день прибуття вантажу або до 12-ї години наступного дня.

Спір між сторонами щодо своєчасного повідомлення відповідача про готовність залізниці передати вагони на під'їзну колію відповідача, щодо яких складено вищевказані акти загальної форми на віднесення на відповідальність вантажовласника відсутній.

Викладене свідчить про факт скупченості вагонів у період затримки спірних вагонів.

На підставі актів форми ГУ-23а та ГУ-23 станцією ОСОБА_3 була розрахована плата за користування спірними вагонами по відомостях плати ф.ГУ-46 №№ 04039099, 03039098, 03039100, 04039101,09039120, 09039103, 09039104 в сумі 96 015,60 грн. та збір за зберігання вантажу в сумі 4138,80 грн., а всього на загальну суму 100 154,40 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача.

Наведені вище відомості плати за користування вагонами та накопичувальна картка підписана відповідачем із зауваженнями проти нарахованих сум, у зв'язку з тим, що на станції ОСОБА_3 не було затримки вагонів з його вини.

Відмова відповідача здійснити плату за користування вагонами та збір за зберігання вантажу у зазначеній сумі і є причиною спору.

Мотиви, з яких виходила апеляційна інстанція при винесенні постанови.

Відповідно до положень ч.5 ст.307 Господарського кодексу України, які кореспондуються з положеннями ч.2 ст.908 та ст.920 Цивільного кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами; сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Згідно з ст.42 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1998р. N457 залізниця зобовязана повідомити одержувача про вантажі, які прибули на його адресу в день прибуття вантажу або до 12-ої години наступного дня.

Відповідно до ст.46 Статуту одержувач зобов'язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу; терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами; вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби; цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача; за зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Згідно п.п. 14.2.1 п. 14.2 Інструкції з руху поїздів і маневрової роботи на залізницях України, затвердженої наказом Міністерства транспорту та звязку України від 31.08.2005р. № 5076. приймання поїздів на станцію має проводитись на вільні колії, які призначені для цього технічно-розпорядчим актом станції (ТРА станції).

Відповідно до п. 16.4 Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.12.1996р. № 411, черговий по станції зобовязаний забезпечити наявність вільних колій для своєчасного приймання поїздів.

Жодним нормативним актом чи будь-яким іншим документом не передбачено, що за умов проведення технологічних операцій по прибуттю та відправленню поїздів всі колії станції повинні бути зайнятими. Визначеної Договором домовленості між залізницею та ПрАТ Північний ГЗК про незайнятість всіх або певних колій також не існує.

Отже, на станції призначення окрім зайняття колій під технологічними операціями з вагонами, має бути забезпечено і наявність вільних колій для своєчасного приймання поїздів, в т.ч. поїздів відповідача.

Визначення можливості або неможливості доставити на станцію призначення затриманих вагонів відноситься до технології роботи залізниці, для чого необхідні спеціальні знання диспетчера з руху поїздів. Даний висновок збігається з правовою позицією ВГСУ, викладеною в Листі ВГСУ від 12.06.2014р. № 0701- 11/96/715/14, що кореспондується з постановами ВГСУ по справах №№ 904/5778/13, 904/5819/13, 904/6846/13, 904/3583/14.

Визначаючи правову позицію щодо зайнятості колій на станції призначення з причин, які залежать від вантажоодержувача, через які залізниця не мала можливості доставити вагони на станцію призначення та затримала їх на підходах, Вищий господарський суд України у вищезгаданому Листі зазначає, що у відповідних питаннях господарським судам слід керуватися п.8 Правил користування вагонами та контейнерами, за яким у разі затримки вагонів на станції призначення з причин, що залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми ГУ- 23, який підписується представниками станції і вантажовласника.

Відповідно до матеріалів справи Позивач не мав можливості доставити спірні вагони на станцію призначення з огляду на знаходження на його коліях вагонів, що прибули на адресу ПрАТ Північний ГЗК раніше та своєчасно не забиралися Комбінатом на свою підїзну колію. Дані факти засвідчено в складених на станції призначення ОСОБА_3 актах загальної форми ГУ-23 по наказу №373 від 29.02.2016 року №№997, 998, 1001, 1002, 1003, 1006, 1020, 1021, 1022, 1023, 1027, 1030, 1031, 1034, 1035, 1039, 1040, 1014, 1042, 1046, 1047,1048, 1049,1053, 1054 (т.1,а.с. 151-171), по наказу №389 від 02.03.2016 року №№ 1058, 1062, 1063, 1064, 1065, 1068, 1070, 1071, 1072, 1076, 1078, 1079, 1080 ,1081, 1085, 1086, 1090 ,1091, 1095 ,1097 ,1098, 1101, 1102, 1103, 1104, 1112, 113, 119, 1120, 1121, 1122, 1124, 1128, 1129, 1133, 1138, 1140, 1141, 1142, 1143, 1144, 1147, 1150, 1154, 1155, 1160, 1161, 1164, 1165, 1166, 1167, 1169, 1170, (т.1. а.с. 172-210) які відповідальними працівниками ПрАТ Північний ГЗК підписано без заперечень.

Дані акти доводять вину саме вантажовласника в затримці спірних вагонів по наказу № 373 від 29.02.2016 року за період з 02 год. 40 хв. 29.02.2016 року по 03 год. 30 хв. 02.03.2016 року, по наказу № 389 від 02.03.2016 року за період з 22 год. 15 хв. 02.03.2016 року по 23 год. 40 хв. 07.03.2016 року.

Пунктом 5 договору зазначено, що порожні вагони здаються на підїзну колію по інтервалам 2 години. Повідомлення про прибуття власних вагонів на адресу ПрАТ "Північний ГЗК" зареєстровані у Книзі повідомлень ф.ГУ-2. Тож, не пізніше 2 годин після отримання повідомлення про прибуття на його адресу власних вагонів, ПрАТ "Північний ГЗК" повинен був їх забрати на свою підїзну колію з передавальних колій, які є приймально-відправними.

Позивач у відповідності до п. 5 Договору своєчасно повідомив відповідача про готовність залізниці передати на під'їзну колію відповідача вагони. Відповідні записи-повідомлення відображено в Книгах повідомлень про час подавання вагонів під навантаження або вивантаження ф. ГУ-2.

У звязку з тим, що ПрАТ "Північний ГЗК" несвоєчасно вивільняв колії станції ОСОБА_3 від вантажу який прибув на його адресу, що спричинило ситуацію, з якої залізниця не мала можливості виконати свої зобовязання за договором на перевезення по накладним та довести власні вагони на станцію призначення його одержувачу ПрАТ "Північний ГЗК". При цьому, через затримку вагонів, на станції призначення і на підході до неї, з вини ПрАТ "Північний ГЗК" була знижена пропускна спроможність для перевезення інших поїздів.

Згідно ч. 1 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини у порушенні зобовязання доводить особа, яка порушила зобовязання.

Відповідно до Листа ВГСУ від 12.06.2014р. № 0701-11/96/715/14 вантажоодержувач повинен надавати суду документально підтверджені відомості про те, з яких причин готові до передаванні на підїзну колію і оброблені порожні власні вагони на його адресу простоювали на ставці призначення більше нормативного часу і не забиралися на підїзну колію.

Відповідач не надав жодного документального доказу в обґрунтування відсутності вини у затримці вагонів та викладеного у відомостях ф. ГУ-46 та накопичувальній картці заперечення, яке не підпадає під жоден з випадків звільнення вантажовласника від плати за користування вагонами, передбачених п.16 Правил користування вагонами та контейнерами.

Письмові заперечення представників Комбінату, викладені ними при підписанні відомостей плати та накопичувальної картки, не свідчать, самі по собі, без підтвердження належними та допустимими доказами викладених в цих запереченнях обставин, про недоведеність позивачем позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується, що судом всупереч вимогам ст. 43 ГПК України не надано оцінки доданим відповідачем доказам, а саме повідомленням № № 961/63 від 01.03.2016 року, 1047/63 від 04.03.2016 року про готовність забрати затримані вагони, з огляду на наступне.

На залізниці ведеться електронний облік зареєстрованих вхідних документів в програмному забезпеченні «СКЕДО УЗ», де за період з 29.02.16р. по 07.03.16р. було зареєстровано листи ПрАТ «Північний ГЗК» від 01.03.16р. № 961/63 про готовність прийняти затримані вагони по наказам №№ 373, 379 та від 04.03.16р. № 1047/63 про готовність прийняти затримані вагони по наказам №№ 389, 391, 395, 396, 404 на свою підїзну колію.

Наказ № 373 був виданий о 02год. 40хв, 29.02.16р. і діяв до 03год. 30хв. 02.03.16р. На момент отримання листа ПрАТ «Північний ГЗК» від 01.03.16р. № 961/63 на станції призначення ОСОБА_3 були зайняті колії затриманими вагонами з вини комбінату оформлені актами загальної форми ГУ-23 №№ 1030, 1031, 1034, 1035, 1039, 1040, 1041, 1053, 1054.

Наказ № 389 був виданий о 22 год. 15 хв., 02.03.16р. і діяв до 23год. 40хв. 07.03.16р. На момент отримання листа ПрАТ «Північний ГЗК» від 04.03.16р. № 1047/63 на станції призначення ОСОБА_3 були зайняті колії затриманими вагонами з вини комбінату оформлені актами №№ 1086,1090,1091,1095, 1097, 1098,1101, 1104.

Викладені обставини вказують на те, що ПрАТ «Північний ГЗК» надаючи свої листи від 01.03.16р. № 961/63, від 04.03.16р. № 1047/63 фактично не мав можливості прийняти всі замовлені одночасно поїзди, так як не забирав на свою підїзну колію навіть ті вагони, що вже прибули на його адресу. Накази про закінчення даних затримок надавалися після вивільнення Відповідачем колій станції ОСОБА_3, тобто після відновлення руху поїздів.

В обґрунтування позиції щодо готовності забрати вагони зі станції призначення на свої під'їзні колії відповідач вказує суду на наявність вільних колій на станції ОСОБА_3 на момент видачі наказів № 373, №389. Але навіть за умов наявності вільних під'їзних колій на станції ОСОБА_3, за обставин відсутності з боку відповідача доказів на підтвердження прийняття ним передбачених договором заходів до забирання вагонів зі станції призначення, що прибули на його адресу раніше, не можна погодитися з відсутністю його вини у їх скупченні, а навпаки - це є свідченням саме його вини у такому скупченні внаслідок допущеної бездіяльності у забиранні вагонів зі станції призначення за наявності вільних під'їзних колій.

При цьому, зайнятість приймально-відправних колій по станції ОСОБА_3, згідно технологічного процесу роботи станції планує поїзний диспетчер дирекції, з урахуванням підводу під навантаження вагонів, маневрової роботи, необхідності приймання навантажених маршрутів з Північного ГЗК, обгону локомотивів, для чого необхідна наявність вільних колій на станції.

Такі вимоги підтверджені п.16.4 Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.12.1996р. № 411 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25.02.1997р. за № 50/1854, де чітко вказано, що черговий по станції зобовязаний забезпечити наявність вільних колій для своєчасного приймання поїздів. До того ж, в п. 14.2.1 Інструкції з руху поїздів і маневрової роботи не залізницях України ЦЦ-0058, затвердженої наказом Міністерства транспорту та звязку від 31.08.2005р. № 507 зазначено, що приймання поїздів на станцію має проводитись на вільні колії.

На момент надання наказу № 373 на станції призначення ОСОБА_3 були складені акти загальної форми ГУ-23 №№ 997, 998, 1002, 1003, 1020, 1021, 1022, 1023, 1027 по причині несвоєчасного вивільнення колій одержувачем ПрАТ «Північний ГЗК». Ці акти слугували підставою для видачі наказу № 373. Акти загальної форми ГУ-23 №№ 1001, 1006, 1030-1031, 1034-1035, 1039-1042, 1046-1049, 1053-1054 складені за тих же обставин затримки вагонів на станції ОСОБА_3 та підтверджують правомірність дії наказу № 373 на весь час затримки вантажу на шляху прямування з вини ПрАТ «Північний ГЗК».

На момент надання наказу № 389 на станції призначення ОСОБА_3 були складені акти загальної форми ГУ-23 №№ 1058, 1062, 1063, 1079, 1080 по причині несвоєчасного вивільнення колій одержувачем ПрАТ «Північний ГЗК». Ці акти слугували підставою для видачі наказу № 389. Акти загальної форми ГУ-23 №№ 1064-1065, 1068, 1070- 1072, 1076, 1078-1081, 1085-1086, 1090-1091, 1095, 1097-1098, 1101-1104, 1112-1113, 1119-1122, 1124, 1128-1129,1133, 1137-1138, 1140-1144,1147, 1150, 1154-1155,1159-1161,1164-1167, 1169- 1170, 1179 складені за тих же обставин затримки вагонів на станції ОСОБА_3 та підтверджують правомірність дії наказу № 389 на весь час затримки вантажу на шляху прямування з вини ПрАТ «Північний ГЗК».

Вищевикладене спростовує доводи скаржника про неправомірність затримки спірних вагонів на підходах до станції призначення ОСОБА_3.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що а ні в договорі, а ні в іншому жодному правовому чи нормативному акті не зазначено зобовязання залізниці займати всі колії станції призначення, а також період часу, протягом якого з моменту вивільнення раніш зайнятих колій залізниця зобовязана здійснити відправлення поїзда, затриманого на підході до станції призначення.

До того ж, колегія суддів приймає до уваги, що відправлення поїзда, затриманого на підході до станції призначення, здійснюється понад складений графік руху поїздів та повязане із виконанням цілого ряду технологічних операцій, а саме:

- потрібно зробити заявку в локомотивне депо на виділення додаткової локомотивної бригади, для забезпечення доставки вагонів понад добовий наряд зі станції затримки до станції призначення;

- локомотивна бригада після отримання наряду повинна пройти інструктаж та перед рейсовий медичний огляд;

- прибувши на станцію затримки локомотивна бригада повинна отримати зі станції комплект перевізних документів на затримані вагони і виконати наступні операції:

- підведення локомотива під поїзд;

- приведення гальмової магістралі в робочий стан;

- повне випробовування автогальм;

- вивільнення складу потягу від гальмівних башмаків і дочекавшись вільності міжстанційних перегонів від транзитного руху потягів відправитись зі станції.

За даними позивача в середньому на організацію по відправленню одного поїзду витрачається від 3,5 до 6 годин.

Таким чином, колегія суддів вважає недоведеними твердження скаржника про те, що оскільки на час видачі спірних наказів на станції ОСОБА_3 було вільно не менше 3 колій, то Відповідач був готовий прийняти на свої підїзні колії спірні вагони, а позивач мав обєктивну можливість скерувати саме спірні вагони на вказані відповідачем вільні колії, оскільки Залізниця обслуговує не тільки Відповідача, а й його контрагентів для чого необхідні вільні колії, а зайнятість приймально-відправних колій по станції ОСОБА_3, згідно технологічного процесу роботи станції планує поїзний диспетчер дирекції, з урахуванням підводу під навантаження вагонів, маневрової роботи, необхідності приймання навантажених маршрутів з Північного ГЗК, обгону локомотивів, для чого необхідна наявність вільних колій на станції.

Якщо хоча б одна колія на станції призначення зайнята з вини Відповідача, що засвідчено актами загальної форми ГУ-23 та визнано самим Відповідачем у відзиві на позовну заяву, то вже це вказує на порушення з його боку зобовязань, передбачених ст. 46 Статуту залізниць України та п. 5 вищезазначеного Договору і дає підставу для затримання позивачем вагонів на станціях підходу.

Викладеним спростовуються доводи апеляційної скарги про готовність відповідача прийняти спірні вагони на свою під'їзну колію та відсутність його вини у їх затримці.

Колегією суддів не приймаються доводи скаржника про порушення працівниками залізниці п.12 Інструкції оформлення затриманих поїздів на підходах до станції призначення на ОСОБА_3 залізниці, в частині того, що під час дії наказу № 373 по станції затримки Савро та № наказу № 389 по станції затримки Грекувата відправлено вагони, що були затримані пізніше, оскільки при визначенні черговості відправлення вагонів диспетчер в першу чергу повинен враховувати поїзну обстановку на дільниці, а також саму можливість відправлення вагонів, а як вже зазначалося вище, визначення можливості або неможливості доставити на станцію призначення затриманих вагонів відноситься до технології роботи залізниці, для чого необхідні спеціальні знання диспетчера з руху поїздів.

За приписами статті 119 Статуту за користування вагонами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками підїзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - субєктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів , що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами.

Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин , що залежать від вантажоодержувача, власника підїзної колії. За час затримки на коліях залізниць вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати.

Збір за зберігання вантажу розраховується згідно з п.8 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року №644, відповідно до якого збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо).

Відповідно до п.2.6 Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. N644 усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи, які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами, включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і вантажовласника. Один примірник накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу надаються вантажовласнику.

Згідно з п.3 розділу ІІ Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 25.02.1999 N113 облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46, Відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46к, які складаються на підставі Пам'яток про подавання/забирання вагонів ф.ГУ-45, Актів про затримку вагонів ф.ГУ-23а, Актів загальної ф.ГУ-23.

П.4 розділу ІІ Правил користування вагонами і контейнерами передбачено, що відомості плати за користування вагонами (контейнерами) мають підписуватися працівником станції і вантажовласника щоденно або в періоди пред'явлення їх станцією до розрахункового підрозділу, що встановлюються начальником залізниці. У разі непогодження даних, зазначених у відомості, представник вантажовласника зобов'язаний підписати відомість із зауваженнями.

Відповідно до п.6 розділу ІІІ названих Правил усі завантажені вагони, а також порожні вагони, які належать підприємствам, організаціям, портам, установам і громадянам, та орендовані ними, що знаходяться на станціях і на підходах до них в очікуванні подавання під вантажні або інші операції з причин, які залежать від вантажовласника, є такими, що перебувають у користуванні вантажовласника.

За приписами п.8 розділу ІІІ Правил у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Згідно з п.9 розділу ІІІ Правил користування вагонами і контейнерами про затримку вагонів і контейнерів з вини вантажовласника на підходах до станції призначення залізниця видає наказ. Наказ підписується посадовою особою, визначеною начальником залізниці.

Облік затриманих на підходах вагонів здійснюється станцією, на якій вони простоюють, на підставі акта про затримку вагонів, що складається станцією затримки. Усі дані, вказані в цьому акті, передаються станцією у "Повідомленні про затримку вагонів" до інформаційно-обчислюваль-ного центру залізниці та на станцію призначення.

П.10 розділу ІІІ Правил встановлено, що акт про затримку вагонів складається у трьох екземплярах один залишається на станції затримки і два додаються до перевізних документів. Станція призначення інформує вантажовласника про затримку вагонів з його вини, передаючи йому копію Повідомлення про затримку вагонів не пізніше двох годин після його отримання (телефонограмою, телеграфом, поштовим зв'язком, через посильних, факсом або іншим способом, установленим начальником станції за погодженням з вантажовласником).

Відповідно до п.12 розділу ІІІ Правил загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника; час до 30хв. не враховується, час 30 хв. і більше враховується як повна година.

П.3 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002р. №334 передбачено, що акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності: затримки вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вивантаження (перевантаження) з причин, що залежать від одержувача.

Спірні плату за користування вагонами та збір за зберігання вантажу залізницею було розраховано відповідно до вищенаведених норм Правил користування вагонами та контейнерах Правил зберігання вантажу, на підставі п.п.2.1 п. 2 Розділу III Тарифного керівництва № 1, ставок плати за користування, наведеними в Розділі V Тарифного керівництва № 1, керуючись правилами пунктів 5.2, 5.4 Розділу II Тарифного керівництва № 1 при округленні сум платежів, з урахуванням коригуючого коефіцієнту згідно Наказу Мінінфраструктури № 13 від 26.01.2015 року.

Детальний розрахунок спірної суми за кожною відомістю та накопичувальною карткою нормативним обґрунтуванням наведено в поясненні по справі.

Отже, плату за користування та збір за зберігання позивачем розраховано на підставі норм чинного законодавства, у той час як розрахунок відповідача, наведений ним у відзиві на позовну заяву та згаданий в апеляційній скарзі, нормативно не обґрунтовано.

При перевірці колегією суддів правильності здійсненого залізницею розрахунку порушень не встановлено.

Отже, з урахуванням положень наведених норм та вищезазначених фактичних обставин справи, а саме: своєчасного повідомлення відповідача про готовність залізниці подати вагони, які прибули на його адресу, неприйняття цих вагонів відповідачем, що призвело до їх затримки на підходах до станції призначення, нарахування залізницею плати за користування вагонами в сумі 96 015,60 грн. та збору за зберігання вантажу в сумі 4 138,80 грн. на загальну суму 100 154,40 грн. є обґрунтованим і правомірним.

Тому рішення господарського суду про задоволення позовних вимог слід залишити без змін.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції при вирішенні даної справи правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини сторін, прийняв законне та обґрунтоване рішення, тому у відповідності до ст. 104 ГПК України в задоволенні скарги слід відмовити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника скарги.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ", м. Кривий Ріг - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2016 року у справі № 904/6849/16 - залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складений 17.02.2017 року.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя І.Л. Кузнецова

Суддя І.А. Сизько