РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2017Справа №910/23304/16

Суддя господарського суду міста Києва Підченко Ю.О.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом Товариства обмеженою відповідальністю "Діамед-1"

до відповідача Публічного акціонерного товариства "ПроКредит Банк"

про визнання акта приймання-передачі недійсним,

за участю представників сторін:

від позивача: Жук О.Б. - представник за довіреністю;

від відповідача: не з'явився;

СУТЬ СПОРУ: Товариство обмеженою відповідальністю "Діамед-1" звернулося до господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Публічного акціонерного товариства "ПроКредит Банк" про визнання недійсним акта приймання-передачі (повернення) нежитлового приміщення від 31.03.2016, підписаного 23.06.2016 за договором оренди від 01.04.2009 № 22, укладеного між Публічним акціонерним товариством "ПроКредит Банк" та Дочірнім підприємством "Хумана піпл ту піпл Україна".

Позивач подав клопотання про заміну неналежного відповідача, у якому просить суд відповідно до статті 24 ГПК України замінити відповідача (Публічне акціонерне товариство "ПроКредит Банк") на належного відповідача, а саме Дочірнє підприємство "Хумана піпл ту піпл Україна", оскільки саме це підприємство подало позовну заяву у справі № 910/6637/16 з вимогою до Публічного акціонерного товариства "ПроКредит Банк" прийняти приміщення по спірному акту приймання-передачі (повернення) нежитлового приміщення від 31.03.2016, підписаного 23.06.2016.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 ГПК України господарський суд за наявністю достатніх підстав має право до прийняття рішення залучити за клопотанням сторони або за своєю ініціативою до участі у справі іншого відповідача.

Це питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням усіх обставин та матеріалів даної справи.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та заслухавши пояснення представника позивача, суд відмовляє в задоволенні клопотання позивача про заміну неналежного відповідача.

Публічне акціонерне товариство "ПроКредит Банк" відзив на позов не надав, явку уповноваженого представника в судові засідання не забезпечив.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Належне повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи підтверджується відмітками про відправку на зворотній стороні ухвали суду від 22.12.2016, яка була надіслана за адресою вказаною в позовній заяві, а також повідомленнями про вручення поштового відправлення №558, згідно якого ухвала суду від 22.12.2016 була отримана відповідачем 29.12.2016.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином.

Оскільки відповідач не з'явився у судове засідання, не зважаючи на належне повідомлення про розгляд справи, суд на підставі ст. 75 ГПК України, розглядає справу за наявними в ній матеріалами та доказами.

Суд дійшов висновку, що наявних у справі доказів достатньо для вирішення спору по суті.

З'ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, заслухавши доводи позивача, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що 01.04.2009 між Дочірнім підприємством "Хумана піпл ту піпл Україна" (орендар) та Споживчим товариством "Діамед" (орендодавець) укладено договір оренди нежитлового приміщення № 22/9 (далі - Договір) за яким орендодавець передав орендарю в користування нежитлове приміщення, загальною площею 346,5 кв.м, за адресою: м. Київ, вул. Симиренка, 17А. Приміщення було передано за актом приймання-передачі від 01.04.2009.

Додатковою угодою від 11.06.2015 до Договору сторони підтвердили строк дії Договору до 30.03.2016.

29.01.2016 об'єкт оренди вибув з власності Споживчого товариства "Діамед" у власність Публічного акціонерного товариства "ПроКредит Банк", до якого перейшли права та обов'язки орендодавця за Договором.

Позивач стверджує, що рішенням господарського суду м. Києва від 12.05.2016 у справі № 910/6637/16 встановлено, що згідно з інформаційною довідкою від 09.02.2016 № 52893828 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна вбачається, що за Публічним акціонерним товариством "ПроКредит Банк" приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юрченко В.В. зареєстровано право власності на наступні нежитлові приміщення за адресою: м. Київ, вул. Сирецька, 17А:

- запис № 13058496 від 29.01.2016, приміщення площею 84,5 кв. м., підстава договір застави № 498/09.01-ДЗ2 від 12.09.2001 (зі змінами);

- запис № 13057909 від 29.01.2016, приміщення площею 167,4 кв. м., підстава договір іпотеки № 498-ДЗ10 від 14.06.2004 (зі змінами);

- запис № 13057254 від 29.01.2016, приміщення площею 264,7 кв. м., підстава договір іпотеки № 498-ДЗ12 від 22.03.2006 (зі змінами);

- запис № 13056660 від 29.01.2016, приміщення площею 291,4 кв. м., підстава договір іпотеки № 498-ДЗ 12 від 22.03.2006 (зі змінами).

Отже, з переходом права власності Публічному акціонерному товариству "ПроКредит Банк" на орендовані приміщення до нього перейшли права та обов'язки орендодавця за Договором.

Відповідно до п. 6.1 Договору цей договір припиняється по закінченню строку його дії.

Рішенням господарського суду м. Києва від 12.05.2016 у справі № 910/6637/16 зобов'язано Публічне акціонерне товариство "ПроКредит Банк" виконати умови Договору та прийняти приміщення за адресою: м. Київ, вул. Симиренка, 17А, з підписанням акта приймання-передачі від 31.03.2016 у зв'язку з закінченням строку дії Договору.

23.06.2016 між Публічним акціонерним товариством "ПроКредит Банк" та Дочірнім підприємством "Хумана піпл ту піпл Україна" підписано акт приймання-передачі (повернення) нежитлового приміщення від 31.03.2016 за Договором.

Позивач стверджує, що акт приймання-передачі (повернення) нежитлового приміщення від 31.03.2016, підписаний 23.06.2016 порушує права та інтереси Товариства обмеженою відповідальністю "Діамед-1" у зв'язку з тим, що 27.05.2016 між Товариством обмеженою відповідальністю "Діамед-1" (покупець) та Публічним акціонерним товариством "ПроКредит Банк" (продавець) було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме нежитлових приміщень, що знаходяться в торговельному комплексі за адресою: м. Київ, вул. Симиренка, 17А, в тому числі і приміщення орендоване Дочірнім підприємством "Хумана піпл ту піпл Україна".

Відповідно до п. 3.3 Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 27.05.2016 з моменту укладення даного договору і впродовж усього строку дії цього договору покупець вправі самостійно володіти та користуватися майном, передавати його в оренду, піднайм, укладати відповідні договори, підписувати акти приймання-передачі майна.

Оскільки з 27.05.2016 до Товариства обмеженою відповідальністю "Діамед-1" перейшли усі права щодо користування, володіння та розпорядження спірним приміщенням, то Публічне акціонерне товариство "ПроКредит Банк" не мало повноважень підписувати 23.06.2016 акт приймання-передачі (повернення) нежитлового приміщення від 31.03.2016. Позивач з посиланням на статті 203, 215 ЦК України стверджує, що акт приймання-передачі (повернення) нежитлового приміщення від 31.03.2016, підписаний 23.06.2016 є правочином, та просить визнати його недійсним.

Дослідивши правову норму, яка підлягає застосуванню у спірних відносинах сторін, суд дійшов висновку, що доводи позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню виходячи із наступного.

Відповідно до с. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Судом встановлено, що акт приймання-передачі (повернення) нежитлового приміщення від 31.03.2016, підписаний 23.06.2016 є лише фіксацією передачі-приймання орендованого приміщення. Позивач помилково оцінює його як правочин, оскільки він не містить усіх необхідних реквізитів та умов, передбачених для правочинів, не породжує, не змінює та не припиняє правовідношення між сторонами.

У разі виникнення спору даний акт, який фіксує приймання-передачу нежитлового приміщення, може бути наданий як доказ, який повинен оцінюватися судом, його оскарження, скасування чи визнання недійсним не передбачене чинним законодавством України. Акт приймання-передачі (повернення) нежитлового приміщення від 31.03.2016 є внутрішньою документацією і підтверджує наявність або відсутність юридичних фактів, які входять до підстав позову та є доказом у справі, але не має характер самостійної (окремої) позовної вимоги, спрямованої на захист та відновлення порушеного права Товариства обмеженою відповідальністю "Діамед-1", тому і не може бути предметом позову.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12.09.2011 у справі № 6-25цс11 і має враховуватися усіма судами загальної юрисдикції, як це передбачено частиною першою статті 11128 ГПК України.

Чинним процесуальним законодавством не передбачено повноважень господарського суду щодо встановлення юридичного факту.

Відповідно до ч. 3 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 20 ГК України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Таким чином, у разі порушення законних прав та інтересів осіб, суд зобов'язаний їх захистити у спосіб, передбачений, зокрема, статтею 16 ЦК України, ч. 2 ст. 20 ГК України. Положення названих статей не передбачають такий спосіб захисту порушеного права чи інтересу як визнання недійсним акта приймання-передачі нежитлового приміщення.

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України визначає, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позовна вимога Товариства обмеженою відповідальністю "Діамед-1" про визнання недійсним акта приймання-передачі (повернення) нежитлового приміщення від 31.03.2016, підписаного 23.06.2016, не призводить до поновлення порушеного права та не є ефективним способом захисту. Тому пред'явлені позовні вимоги не можна визнати законними та обґрунтованими, а тому в позові слід відмовити.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача - Товариство обмеженою відповідальністю "Діамед-1", згідно ст. 44, 49 ГПК України.

У судовому засіданні, яке відбулося 10.02.2017, згідно частини 2 статті 85 ГПК України було проголошено скорочений текст рішення, а саме його вступну та резолютивні частини.

На підставі викладеного та керуючись ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України, ст. ст. 42, 43, 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, частиною другою та третьою ст. 85 ГПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову Товариства обмеженою відповідальністю "Діамед-1" до Публічного акціонерного товариства "ПроКредит Банк" відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено - 15.02.2017

Суддя Ю.О.Підченко