ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" лютого 2017 р.Справа № 922/4544/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Новікової Н.А.

при секретарі судового засідання Цірук О.М.

розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "СПАРТА", 07300, Київська область, Вишгородський район, м. Вишгород, вул. Межигірського Спасу, 6Д, ;

до дочірнього підприємства "ЗОРЯ" публічного акціонерного товариства "АГРОХОЛДИНГ АВАНГАРД", 62480, Харківська область, Харківський район, с. Пономаренки, вул. Червоноармійська, 25, ;

про стягнення 445155,18 грн.

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 (довіреність №4/С від 03.01.2017), ОСОБА_2

(довіреність №3/С від 03.01.2017);

відповідача не зявився

За відсутності клопотання сторін технічна фіксація судового процесу не здійснювалась.

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю «СПАРТА» звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до дочірнього підприємства «ЗОРЯ» публічного акціонерного товариства «АГРОХОЛДИНГ АВНГАРД» про стягнення коштів у сумі 445155,18 грн., у тому числі: 305875,03 грн. основного боргу; 59848,18 грн. інфляційних втрат; 10982,86 грн. 3% річних; 68449,11 грн. пені.

Свої вимоги позивач обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за договором про надання охоронних послуг №191214-01 від 19 грудня 2014 року щодо своєчасної оплати послуг. Здійснюючи правове обґрунтування посилається на ст.ст. 11, 256, 258, 509, 525, 526, 530, 549, 551, 610, 611, 612, 625-628, 901, 903 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 26.12.2016 порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 11.01.2017 о 11:20 год.

У судовому засіданні 11.01.2017 року суд перейшов до розгляду справи по суті.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 11.01.2017 р. розгляд справи було відкладено на 13.02.2017 о 15:00 год., зокрема, з метою надання можливості відповідачу подати обґрунтований відзив на позов.

Разом з тим, представник відповідача у судове засідання не з'явився, відзив на позов та витребувані судом документи не надав, не зважаючи на ту обставину, що судом, для забезпечення принципу змагальності та можливості реалізації прав сторін на повне та обєктивне встановлення обставин справи, розгляд справи було відкладено майже на місяць.

Натомість, до канцелярії суду 09.02.2017 року надійшла заява (вх. 4594), в якій відповідач просить суд відкласти розгляд справи, посилаючись на неможливість прибуття в дане судове засідання уповноваженого представника відповідача.

Суд розглянувши матеріали справи та клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, вважає клопотання необґрунтованим і відхиляє його, оскільки судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, запропоновано сторонам за три дні до судового засідання надати письмові пояснення по справі та нові докази тощо). Проте, нових доказів сторонами, зокрема відповідачем, не надано та про можливість їх надання в майбутньому в клопотанні про відкладення справи не зазначено, тобто відповідачу був наданий час для реалізації свого конституційного права на захист, але він своїм правом не скористався.

Крім того, суд зазначає, що згідно ч.3 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи. Подача клопотань спрямованих на штучне затягування судового процесу, суперечить, зокрема, вимогам статті 6 Конвенції про захист праві людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Враховуючи те, що норми ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Представник позивача у судовому засіданні 13.02.2017 року підтримав позов та просить суд задовольнити його у повному обсязі. Наголосив, що ними надані усі документи, необхідні для розгляду справи по суті.

За висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору та є необхідними для прийняття повного і обґрунтованого судового рішення, внаслідок чого справа розглядається відповідно до норм ст. 75 ГПК України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників позивача, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Відповідно до ст.ст. 627, 628, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, зміст договору складається з умов, які визначаються на розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, договір укладений (підписаний сторонами) є обов'язковим для виконання кожної із сторін.

19 грудня 2014 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Спарта" (позивач, виконавець) та дочірнім підприємством "ЗОРЯ" Публічного акціонерного товариства "Кросс-п/ф "ЗОРЯ" (відповідач, замовник) було укладено договір про надання охоронних послуг № 191214-01 строком до 19.12.2015 р.

Додатковою угодою №2 від 19.12.2015 р. строк договору було продовжено до 19.12.2016 року.

31 травня 2016 року відповідач змінив найменування з ДП "ЗОРЯ" ПАТ "КРОСС-п/ф "ЗОРЯ" на ДП "ЗОРЯ" ПАТ "АГРОХОЛДИНГ АВАНГАРД" та здійснив державну реєстрацію вказаних змін, у звязку чим сторонами були внесені зміни до Договору про надання охоронних послуг №.12.2014 р., шляхом укладення додаткової угоди № 3 від 31.05.2016 року.

Відповідно до пункту 2.1. Договору №191214-01 охоронне агентство зобов'язується забезпечити недоторканність Об'єкта охорони, що передається замовником під охорону згідно акту прийняття об'єкту під охорону (Додаток №4 до Договору), а замовник зобов'язується щомісячно сплачувати Охоронному агентству встановлену цим Договором плату.

Відповідно до п. 2.2. договору, обєкт, який передається під охорону визначається в дислокації, що є додатком до договору та його невідємною частиною.

Крім умов договору щодо предмету договору, обовязків та відповідальності сторін, порядку взаєморозрахунків та порядку розгляду суперечок та умов розірвання договору, сторонами також узгоджені та укладені додатки до договору, які є невідємними частинами договору. Зокрема сторонами підписані та скріплені печатками: Додаток № 1 - "Дислокація об'єкту охорони", Додаток № 2 - "Інструкція по охороні об'єкту ДП "ЗОРЯ" ПАТ "Кросс-п/ф "ЗОРЯ", Додаток № 3 - "Протокол узгодження договірної ціни на надання послуг з охорони обєкта", Додаток № 4 - "Акт прийняття обєкту під охорону", Додаток № 5 - "акт обстеження технічного стану обєкту.

Порядок взаєморозрахунків узгоджений сторонами у розділі 7 договору та у "Протоколі узгодження договірної ціни на надання послуг з охорони обєкта", зокрема п. 1 протоколу, що узгоджується з п. 7.3 договору передбачено, що розмір вартості послуг з охорони за один календарний місяць складає 33729,70 грн.

Згідно п. 7.4. договору, оплата щомісячної суми договору відповідач проводить до 10 числа місяця, що слідує за звітним

Відповідно до п. 7.5 договору, охоронне агентство зобовязалось надавати замовникові Акти про надання охоронних послуг до 2 числа місяця наступного за звітним, а замовник, в свою чергу, зобовязався протягом 5 робочих днів розглянути поданий акт та підписати його або надати заперечення щодо викладеного в Акті. У разі не підписання замовником акту протягом встановленого строку та відсутності заперечень щодо викладено в акті, такі послуги вважаються наданими належним чином.

Судом встановлено, що на виконання умов договору про надання охоронних послуг № 191214-01, позивач протягом періоду з 19 грудня 2014 року до 14 години 16 вересня 2016 року надавав послуги з охорони обєктів ДП "ЗОРЯ" ПАТ "АГРОХОЛДИНГ АВАНГАРД", вказаних у Додатку № 1 до договору.

Факт взяття під охорону обєктів відповідача підтверджується актом прийняття обєкту під охорону від 19.12.2014 року, підписаним представниками сторін та скріпленим печатками сторін (т.1 а.с. 35).

який фактично було розірвано з 01.11.2015 р. та було знято пости охорони, згідно акту зняття постів та додаткової угоди б/н від 30.10.2015 р. про розірвання Договору з 01.11.2015 р. (т. І а. с. 20, 21).

Факт повернення обєкту з-під охорони підтверджується відповідним актом від 16.09.2016 р. о 14 годині., в якому узгоджено, що сторони не мають одна до одної претензій щодо повернення обєкту з-під охорони. Цей акт також підписано представниками сторін та скріплено печатками сторін (т.1 а.с. 40).

Факт виконання позивачем взятих на себе зобов'язань щодо надання послуг з охорони у повному обсязі та належним чином згідно з умовами Договору № 191214-01 та за відсутності будь-яких претензій з боку відповідача щодо надання таких послуг підтверджується підписаними актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) за період з грудня 2014 р. по вересень 2016 року, належним чином завірені копії яких залучені до матеріалів справи (т.1 а.с. 76-98).

Загалом, протягом періоду надання охоронних послуг з грудня 2014 року по жовтень 2016 р. позивачем відповідачу були надані послугу загальною вартістю 706 259,28 грн.

Разом з тим, відповідач не у повному обсязі виконав взяті на себе зобов'язання, надані послуги з охорони оплатив частково на суму 400384,25 грн., у зв'язку з чим неоплаченою залишилась заборгованість у розмірі 305875,03 грн. за період з грудня 2015 року по жовтень 2016 року.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, а також для нарахування пені в порядку п. 5.9. договору, а також 3% річних та інфляційних втрат на підставі ч. 2 ст. 625 Ц К України.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Загальні умови виконання господарських зобов'язань визначені главою 22 ГК України. Статтею 193 ГК України передбачено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно зі статтями 193, 202 ГК України та статтями 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

Згідно ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Частиною першою ст. 903 ЦК України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

В силу ст. 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень. Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Матеріали справи підтверджують, що відповідач взяті на себе зобовязання за договором про надання охоронних послуг № 191214-01 від 19.12.2014 р. виконав несвоєчасно та не у повному обсязі, а саме оплату наданих послуг вносив в порушенням приписів п. 7.4. договору; не розрахувався за надані йому охоронні послуги за період з січня 2016 по жовтень 2016 включно та лише частково розрахувався за надані послуги у грудні 2015 року, що призвело до виникнення у нього перед позивачем за цей період заборгованості у розмірі 305875,03 грн.

Відповідач, в порушення ст.ст. 4-3, 33, 34 ГПК України, станом на день розгляду справи будь-яких доказів, які свідчили б про протилежне, в тому числі про погашення боргу або про відсутність заборгованості з інших причин суду не надав.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що відповідач є таким, що прострочив виконання грошових зобов'язань за договором про надання охоронних послуг № 191214-01 від 19.12.2014 р., при чому взагалі не неоплаченою залишилась заборгованість у розмірі 305875,03 грн. за період з грудня 2015 року по жовтень 2016 року.

За таких підстав, враховуючи, що відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача у розмірі 305875,03 грн. є обґрунтованими, нормативно та документально доведеними, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тому, згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Штрафними санкціями, відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Умовами Договору, зокрема п. 5.9 передбачений обовязок відповідача сплатити пеню, у разі несвоєчасної сплати вартості послуг позивачу.

Зроблений позивачем розрахунок пені по 29.11.2016 року, відповідно до якого нарахована пеня складає 68449,11 грн., здійснений на кожну несвоєчасно сплачену чи взагалі несплачену суму за підписаними сторонами актами здачі-прийняття послуг, на прострочений борг з рахуванням здійснених відповідачем часткових оплат та положень договору і приписів пункту 6 статті 232 Господарського кодексу України. Наданий суду розрахунок пені відповідає вимогам чинного законодавства, умовам договору та фактичним відносинам, що склалися між сторонами, та не спростований відповідачем.

За таких обставин суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині стягнення пені в сумі 68449,11 грн.

Крім того, в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивачем нараховано та заявлено до стягнення, крім основного боргу, 3 % річних за період прострочення з 10.01.2015 р. по 29.11.2016 р. у розмірі 10982,86 грн. та інфляційні втрати за період прострочення з січня 2015 р. по листопад 2016 р. у розмірі 59848,18 грн. Розрахунки 3% річних та інфляційних втрат зроблені позивачем окремо по кожному акту виконаних робіт з урахуванням здійснених проплат (т. 1, а.с. 103-104).

За приписами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних на предмет відповідності вимогам договору, який регулює спірні правовідносини, та вимогам чинного законодавства, зокрема, ст.ст. 612, 625 ЦК України, дійшов висновку, що надані розрахунки відповідають вимогам чинного законодавства та, враховуючи прострочення виконання відповідачем взятих на себе грошових зобов'язань, позовні вимоги в частині стягнення з ДП "ЗОРЯ" ПАТ "АГРОХОЛДИНГ АВАНГАРД" 3 % річних у розмірі 10982,86 грн. та інфляційних втрат у розмірі 59848,18 грн. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм права, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем не спростував, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати у даній справі, які складаються з витрат по сплаті судового збору у розмірі 6677,33 грн., у відповідності до ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 4, 12, 33-34, 43, 44, 49, 75, 82-85, Господарського процесуального кодексу України

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з дочірнього підприємства "ЗОРЯ" публічного акціонерного товариства "АГРОХОЛДИНГ АВАНГАРД" (62480, Харківська область, Харківський район, с. Пономаренки, вул. Червоноармійська, 25; ідент. код 34951143) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "СПАРТА" (07300, Київська область, Вишгородський район, м. Вишгород, вул. Межигірського Спасу, 6Д; ідент. код 30535712) 305875,03 грн. основного боргу, 68449,11 грн. пені, 59848,18 грн. інфляційних втрат, 10982,86 грн. - 3 % річних та 6677,33 грн. витрат зі сплати судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 20.02.2017 р.

Суддя ОСОБА_3