КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2017 р. Справа№ 911/3240/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Куксова В.В.

Гончарова С.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Бернацька О.В. дов. №14-102 від 18.04.2014р.

від відповідача: Івашківський А.О. - дов. №3423 від 29.12.2016р.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 23.12.2016р.

у справі №911/3240/16 (суддя Колесник Р.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна

компанія "Нафтогаз України"

до Відокремленого підрозділу Національного університету

біоресурсів і природокористування України "Немішаївський

агротехнічний коледж"

про стягнення 141103,44 грн.

В судовому засіданні 22.02.2017р. відповідно до ст. ст. 85, 99 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України "Немішаївський агротехнічний коледж" про стягнення 141 103,44 грн., з яких 86 109,27 грн. пеня, 50 484,86 грн. інфляційні втраті та 4 509,30 грн. 3% річних.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором купівлі-продажу природного газу від 09.02.2015р. №2577/15-БО-17 щодо здійснення розрахунку за поставлений природний газ у строк, визначений договором.

Рішенням Господарського суду Київської області від 23.12.2016р. у справі №911/3240/16 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись з вищезазначеним рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального права, неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу позивача 30.01.2017р. передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Куксов В.В., Гончаров С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.02.2017р. колегією суддів у визначеному складі апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження та призначено до розгляду на 22.02.2017р.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 22.02.2017р. підтримав апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 22.02.2017р. заперечував проти доводів позивача, викладених в апеляційній скарзі, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до частини 1 статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 09.02.2015р. між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець), та відокремленим підрозділом Національного університету біоресурсів і природокористування України "Немішаївський агротехнічний коледж" (покупець), був укладений договір купівлі-продажу природного газу №2577/15-БО(Т)-17.

Продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД , а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ (газ), на умовах цього договору. Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями (п. 1.1.-1.2. договору).

Продавець передає покупцеві з 01 січня 2015 року по 31 березня 2015 року газ обсягом до 42,000 тис. куб. м., у тому числі по місяцях кварталів (тис. куб. м.): І квартал - 42,0; ІІ квартал - 0; III квартал - 0; IV квартал - 0.

Відповідно до п. 3.1. договору продавець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі покупця. Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання передачі.

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу (п. 3.3. договору).

Відповідно до п. 3.4. договору не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно з п. 5.1. договору ціна (граничний рівень ціни) на газ та послуги з його транспортування установлюються НКРЕ.

Пунктом 5.2. договору передбачено, що всього до оплати за 1000 куб.м. природного газу з ПДВ - 7661,64 гривень.

У разі зміни уповноваженим органом ціни на газ та/або тарифів на його транспортування, розподіл і постачання, вони є обов'язковими для сторін за цим договором з моменту введення їх в дію (п. 5.3. договору).

Відповідно до п. 5.5. договору загальна вартість цього договору на дату його укладення становить 321788,88 гривень.

Пунктом 6.1. договору встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

В п. 11. договору сторони передбачили, що договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, діє в частині реалізації газу до 31.03.2015, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

На виконання умов договору протягом січня-березня 2015 року позивач передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 408883,42 гривень, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 24.02.2015 за січень 2015 року на суму 152581,56 гривень, від 28.02.2015 за лютий 2015 року на суму 136595,94 гривень, від 31.03.2015 за березень 2015 року на суму 119705,92 гривень, підписаними представниками сторін та скріпленими печатками підприємств.

Відповідач за отриманий природний газ розрахувався повністю, але з порушенням встановленого п. 6.1. договору строку.

Отже, позивач виконав взяті на себе зобов'язання за договором з передання відповідачу газу протягом січня-березня 2015 року, а відповідач не виконував належним чином взяті на себе зобов'язання з оплати отриманого у цей період газу.

Предметом позову є вимога про стягнення з відповідача 141103,44 грн., з яких 86109,27 грн. пеня, 50484,86 грн. інфляційних втрат та 4509,30 грн. 3% річних, які виникли у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов'язання з оплати переданого природного газу за договором купівлі-продажу природного газу від 09.02.2015 №2577/15-БО-17.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з того, що позов подано не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, оскільки відповідач не є юридичною особою та не може бути відповідачем по справі у господарському процесі.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду, виходячи з наступного.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно з частиною першою ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як визначено ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач за отриманий природний газ розрахувався повністю, але з порушенням встановленого п. 6.1. договору.

Як вбачається з положення про відокремлений підрозділ Національного університету біоресурсів і природокористування України "Немішаївський агротехнічний коледж", "Немішаївський агротехнічний коледж" (далі - Коледж) є відокремленим підрозділом Національного університету біоресурсів і природокористування України (далі - НУБіП України), створеним за наказом ректора від 20.01.2005р. №23 на підставі рішення вченої ради Національного аграрного університету (протокол №5 від 30.12.2014) (п. 1. Положення про відокремлений підрозділ Національного університету біоресурсів і природокористування України "Немішаївський агротехнічний коледж").

Відповідно до п. 1.6. Положення Коледж є відокремленим підрозділом НУБіП України з окремими правами юридичної особи, в тому числі: веде самостійний баланс, наділений частиною майна НУБіП України, має реєстраційні рахунки в Державному казначействі України, з питань діяльності Коледжу від імені НУБіП України може бути стороною у суді, має гербову печатку, штамп, власні знаки, логотип тощо.

Відповідно до ч. 4 ст. 64 Господарського кодексу України, підприємство має право створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, погоджуючи питання про розміщення таких підрозділів підприємства з відповідними органами місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку. Такі відокремлені підрозділи не мають статусу юридичної особи і діють на основі положення про них, затвердженого підприємством. Підприємства можуть відкривати рахунки в установах банків через свої відокремлені підрозділи відповідно до закону.

Відповідно до ст. 95 Цивільного кодексу України, філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності. Відомості про філії та представництва юридичної особи включаються до єдиного державного реєстру.

Згідно з наявних в матеріалах справи відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, "Немішаївський агротехнічний коледж" є відокремленим підрозділом юридичної особи - Національного університету біоресурсів і природокористування України.

Відповідно до ч.1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Позивач у якості відповідача зазначив - відокремлений підрозділ Національного університету біоресурсів і природокористування України "Немішаївський агротехнічний коледж".

Однак, як вбачається з матеріалів справи, відокремлений підрозділ Національного університету біоресурсів і природокористування України "Немішаївський агротехнічний коледж" не має статусу юридичної особи, не може бути самостійним учасником судового процесу, а може лише представляти інтереси юридичної особи, що її утворила, за наявності відповідних повноважень.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно до ст. 21 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі є позивач і відповідач. Позивачами є підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є юридичні особи та у випадках, передбачених цим Кодексом, - фізичні особи, яким пред'явлено позовну вимогу.

Таким чином, подання позивачем позову до відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України "Немішаївський агротехнічний коледж", на думку колегії суддів є безпідставним.

Статтею 24 ГПК України передбачено, що господарський суд за наявністю достатніх підстав має право до прийняття рішення залучити за клопотанням сторони або за своєю ініціативою до участі у справі іншого відповідача. Господарський суд, встановивши до прийняття рішення, що позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, може за згодою позивача, не припиняючи провадження у справі, допустити заміну первісного відповідача належним відповідачем.

Пунктом 1.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що заміна первісного відповідача належним відповідачем допускається лише за згодою позивача, яка має бути викладена в його письмовій заяві чи зафіксована в протоколі судового засідання. Якщо ж такої згоди не надано, то господарський суд у залежності від конкретних обставин справи вчиняє одну з таких дій: 1) розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і відмовляє в позові, оскільки відповідач не є належним; 2) залучає до участі у справі з власної ініціативи іншого відповідача згідно з частиною першою статті 24 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно п. 1.7. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" відповідно до чинного законодавства, зокрема, Цивільного та Господарського кодексів України, Законів України "Про господарські товариства", "Про акціонерні товариства", "Про банки і банківську діяльність", юридичні особи для здійснення своїх функцій мають право створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами. Коло повноважень відокремленого підрозділу юридичної особи стосовно здійснення у господарському суді повноваження сторони у справі від імені цієї особи визначається установчими документами останньої, положенням про відокремлений підрозділ, яке затверджено юридичною особою, або довіреністю, виданою нею ж у встановленому порядку керівникові цього підрозділу. При цьому слід мати на увазі, що стороною у справі є юридична особа, від імені якої діє відокремлений підрозділ, і рішення приймається саме стосовно підприємства чи організації - юридичної особи, але в особі її відокремленого підрозділу.

Тобто, у випадку, коли суд встановить, що позов подано не до тієї особи, яка має відповідати перед позивачем, за клопотання сторони або за своєю ініціативою може замінити неналежного відповідача на належного, або ж відмовити в позові.

В межах розглядуваної справи можна було б вважати виправданим, з урахуванням змісту Положення про відокремлений підрозділ Національного університету біоресурсів і природокористування України "Немішаївський агротехнічний коледж", якщо такий позов було б подано до Національного університету біоресурсів і природокористування України в особі його відокремленого підрозділу - "Немішаївський агротехнічний коледж".

Як вбачається з матеріалів справи, позивач у судовому засіданні суду першої інстанції підтримав свої вимоги саме до відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України "Немішаївський агротехнічний коледж", посилаючись на наявність договірних відносин саме з ним, заяв (клопотань) про залучення іншого відповідача, заміну неналежного відповідача не надходило, на пропозицію суду здійснити заміну неналежного відповідача належним, представник позивача згоди не надав, що зафіксовано в протоколі судового засідання 23.12.2016р.

Відповідно до абз. 5 п. 1.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" стаття 24 ГПК не зобов'язує господарський суд задовольняти клопотання сторони про залучення до участі у справі іншого відповідача. Проте відхилення такого клопотання і задоволення позову за рахунок неналежного відповідача можуть бути підставою для скасування рішення згідно з пунктом 3 частини третьої статті 104 ГПК.

Враховуючи викладене, можна зробити висновок, що залучення до участі у справі іншого відповідача або заміна неналежного відповідача є правом, а не обов'язком суду.

У зв'язку з цим, доводи апелянта про те, що місцевий господарський суд був зобов'язаний залучити до участі у справі іншого відповідача за власною ініціативою є необґрунтованими.

З огляду на викладене, враховуючи позицію Вищого господарського суду України, зважаючи на те, що залучення до участі у справі іншого відповідача або заміна неналежного відповідача є правом, а не обов'язком суду, а представник позивача заперечував проти залучення належного відповідача, також приймаючи до уваги, що позов подано не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, оскільки відповідач не є юридичною особою та не може бути відповідачем по справі у господарському процесі, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України "Немішаївський агротехнічний коледж" про стягнення 141 103,44 грн.

З огляду на викладене, відсутні підстави для задоволення позову з підстав, викладених позивачем (апелянтом), та скасування або зміну цілком законного рішення суду першої інстанції.

Згідно ст. ст. 32-34 ГПК України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 85, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 23.12.2016р. у справі №911/3240/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 23.12.2016р. у справі №911/3240/16 залишити без змін.

3.Матеріали справи №911/3240/16 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді В.В. Куксов

С.А. Гончаров