ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
УХВАЛА

"14" лютого 2017 р.Справа № Б-50/112-09 вх. № 6013/2-50

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Міньковського С.В.

при секретарі судового засідання Лук'янчук О.І.

за участю сторін: ліквідатор - Онищенко К.С.;

представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 (дов. від 25.01.17 р.);

представник ТОВ "Кей-Колект" - Григоришин В.І. (дов. від 01.01.17 р.);

розглянувши заяву ліквідатора про витребування майна банкрута

По справі за заявою ФОП ОСОБА_5, м. Харків

до ФОП ОСОБА_5, м. Харків

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду надійшла заява ліквідатора ФОП ОСОБА_5, в якій він просить суд: 1) заборонити ОСОБА_6 відчужувати у будь-який спосіб нежитлові приміщення 1-го поверху №13-1-:-13-3, загальною площею 55,3 кв.м. в літ. "А-4", розташованих за адресою: АДРЕСА_1; 2) витребувати нежитлові приміщення 1-го поверху №13-1-:-13-3, загальною площею 55,3 кв.м. в літ. "А-4", розташованих за адресою: АДРЕСА_1 з володіння ОСОБА_6 та передати її ліквідатору ФОП ОСОБА_5 Онищенко К.С.; 3) скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_6 на нежитлові приміщення 1-го поверху №13-1-:-13-3, загальною площею 55,3 кв.м. в літ. "А-4", розташованих за адресою: АДРЕСА_1; 4) відновити реєстрацію права власності за ОСОБА_5 (код НОМЕР_1) на нежитлові приміщення 1-го поверху №13-1-:-13-3, загальною площею 55,3 кв.м. в літ. "А-4", розташованих за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою суду від 04.01.2017 р. зазначену заяву ліквідатора призначено до розгляду в судовому засіданні, заборонено гр. ОСОБА_6 відчужувати у будь-який спосіб спірні нежитлові приміщення; витребувано у приватного нотаріуса ХМНО Молодчого І.О. копію договору купівлі-продажу; залучено до розгляду заяви гр. ОСОБА_6, зобов'язавши залучену особу та ПАТ "Укрсоцбанк" надати суду відзив на заяву ліквідатора.

На виконання вимог ухвали суду приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Молодчий І.О. надіслав на адресу суду витребуваний договір купівлі-продажу спірного майна від 15.04.2013 р. за реєстровим № 685 та надав докази проведення сторонами розрахунків за вказаним договором (копії квитанцій від 15.04.13 р. № 0610026 та №0610027).

Представник залученої особи гр. ОСОБА_6 надав суду відзив на заяву ліквідатора, в якому проти вимог ліквідатора заперечує в повному обсязі та зазначає, що під час укладення між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 договору купівлі - продажу нежитлових приміщень 1-го поверху №13-1-:-13-3, загальною площею 55,3 кв.м. в літ. "А-4", розташованих за адресою: АДРЕСА_1, приватним нотаріусом було перевірено право власності ОСОБА_8 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також перевірено існування заборон відчуження майна. Жодних перешкод для укладення вказаного договору купівлі-продажу нотаріусом виявлено не було і на час укладення договору не існувало. Тому, як добросовісний набувач, ОСОБА_6 не знала та не мала змоги знати про будь-які перешкоди купівлі спірного майна, оскільки до розгляду справи в господарському суді залучена не була, в реєстрі заборон будь-які обмеження були відсутні. Відтак, ОСОБА_6, як добросовісний набувач, розрахувалась у повному обсязі за придбане майно та на законних підставах стала володільцем нежитлових приміщень.

Відтак, посилаючись на те, що арбітражний керуючий Онищенко К.С., звертаючись до суду фактично вимагає відібрати належне на праві приватної власності майно у законного володільця, при цьому не звертаючись із жодними вимогами до сторін первинного договору, представник гр. ОСОБА_6 вимоги ліквідатора про витребування майна у ОСОБА_6, яка є добросовісним набувачем, вважає незаконними та такими, що не підлягають задоволенню.

На виконання вимог ухвали суду ліквідатор надав письмові пояснення, в яких виклав правову позицію на відзив гр. ОСОБА_6 та зазначив, що у разі, якщо відчуження майна мало місце два і більше разів після укладення правочину, який в подальшому визнано недійсним, таке майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, як від добросовісного набувача, шляхом подання віндикаційного позову на підставі частини 1 статті 388 ЦК України, а чинне законодавство не пов'язує можливість витребування майна у добросовісного набувача з обставинами наявності у відчужувача за останнім договором у ряді цивільноправових договорів, які укладалися щодо спірного майна, права на його відчуження; визнання результатів торгів (договору купівлі - продажу) недійсними є підставою для витребування власником майна від добросовісного набувача в порядку статті 388 ЦК України.

З огляду на викладене, присутній в судовому засіданні ліквідатор - Онищенко К.С. заяву підтримує та наполягає на її задоволенні.

Представник гр. ОСОБА_6 проти вимог ліквідатора заперечує та просить суд відмовити у задоволенні заяви з підстав, викладених у відзиві.

Представник ПАТ "Укрсоцбанк" вимоги суду не виконав, відзив на заяву ліквідатора про витребування майна не надав, в судове засідання не з"явився.

Згідно з п.3.9.2. Постанови ВГСУ від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них, справа може бути розглянута без їх участі, якщо ухвалу, в який зазначено час та місце такого засідання, надіслана сторонам у відповідному порядку.

Судом встановлено, що ухвали від 04.01.2017 р. та 26.01.2017 р. про дату, час та місце судового засідання були надіслані ПАТ "Укрсоцбанк" та кредиторам, у відповідному порядку, отже, про час та місце проведення судового засідання учасники судового процесу були повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення відповідних поштових відправлень.

Враховуючи, що сторонами надані необхідні документи, які є достатні для розгляду заяви ліквідатора про витребування майна банкрута, неявка представника ПАТ "Укрсоцбанк" не перешкоджає вирішенню спору, суд вважає можливим розглянути заяву за наявними документами.

Розглянувши матеріали справи, заяву ліквідатора про витребування майна банкрута та додані до неї документи, вислухавши пояснення представників сторін. суд вважає, що вказана заява підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 4-1 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) визначено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

У відповідності до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції до 19.01.2013 р. (далі - Закон про банкрутство), провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчим актами України.

Постановою господарського суду від 12.10.2009 р. ФОП ОСОБА_5 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру у відповідності до ст.ст. 47-49 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції до 19.01.2013 р.), ліквідатором призначено арбітражного керуючого Бережного О.І. Вищезазначеною постановою суду, що набрала законної сили, встановлено, що банкруту на праві власності належали, зокрема, нежитлові приміщення 1-го поверху № 13-1-:-13-3, загальною площею 55,3 кв.м. в літ "А-4", розташовані за адресою АДРЕСА_1.

Спірні нежитлові приміщення знаходяться в іпотеці Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" відповідно до іпотечного договору № 839/4/27/38/7-788 посвідченого 02.11.2007 р. приватним нотаріусом ХМНО Левковець О.Л. за реєстр. № 1884. Заборгованість банкрута перед банком - кредитором складає 701350,01 грн., з яких: сума основного боргу - 587400,54 грн та неустойка - 113949,47 грн., визнана ліквідатором і включена до реєстру вимог кредиторів (том 9, арк..с. 227-228).

Відповідно до приписів ст.ст. 25-31, 47-49 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в ред. ЗУ № 784-XIV від 30.06.1999 р.) усі види майнових активів банкрута включаються до складу ліквідаційної маси та підлягають реалізації з метою задоволення вимог кредиторів, майно банкрута, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для першочергового задоволення вимог заставодержателя.

Ухвалою суду від 28.02.2013 р. арбітражного керуючого Бережного О.І. усунено від виконання обов'язків ліквідатора ФОП ОСОБА_5 та призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Івлєву Н.А.

Ухвалою суду від 22.04.2014 р. арбітражного керуючого Івлєву Н.А. усунено від від виконання обов'язків ліквідатора ФОП ОСОБА_5 та призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Онищенко К.С.

З матеріалів справи вбачається, що арбітражним керуючим Бережним О.І. в період виконання повноважень ліквідатора банкрута на підставі Протоколу № 1 проведення аукціону від 09.12.2011 р. та договору купівлі-продажу від 13.12.2011 р., посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Салигою H.A. за реєстр. № 3491, було реалізовано нерухоме майно, належне ОСОБА_5 - нежитлові приміщення 1-го поверху № 13-1-:-13-3, загальною площею 55,3 кв.м. в літ "А-4", розташовані за адресою АДРЕСА_1, гр. ОСОБА_8.

Ухвалою господарського суду від 21.05.2014 р., яка набрала законної сили, судом визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень 1-го поверху №13-1-:-13-3, загальною площею 55,3 кв.м. в літ. "А-4", розташованих за адресою: АДРЕСА_1, укладений 13.12.2011 р. між арбітражним керуючим Бережним О.І. та гр. ОСОБА_8, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салигою H.A. від 13.12.2011 р.

Цією ухвалою було встановлено, що майно банкрута було продано за ціною, яка не відповідала дійсній ринковій вартості цього майна на момент продажу, чим завдано значних збитків кредитору та боржнику, оскільки укладання цього договору створює певні обставини, що перешкоджають відновленню платоспроможності боржника і тому є для нього також збитковими. Так, у випадку коли виконання договору завдає збитків боржнику, то це є підставою як для розірвання договору в односторонньому порядку за заявою керуючого санацією на підставі п.10 ст.17 Закону, так і для визнання його недійсним в порядку п.11 ст.17 Закону. Отже, продаж вище зазначених нежитлових приміщень проведено із порушенням вимог ч.1 ст. 30 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", ч.6 ст. 3-1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

В подальшому, право власності на об'єкт банкрута ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 15.04.2013 р. було зареєстровано за гр. ОСОБА_6 на підставі: договору купівлі-продажу від 15.04.2013 р. за реєстровим № 685, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Молодчим І.О. Таким чином, власником спірних нежитлових приміщень на сьогоднішній день є гр. ОСОБА_6, що підтверджується Інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 28.12.2016 р.

Відповідно до ч.1 ст. 25 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в ред. ЗУ № 784-XIV від 30.06.1999 р.) ліквідатор з дня свого призначення здійснює, зокрема, такі повноваження: з підстав, передбачених ч. 10 ст.17 Закону подає до господарського суду заяви про визнання недійсними угод боржника, а також вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб. Зазначені приписи Закону кореспондуються із ч.7 ст.12, ст. 16 ГПК України, а також ч.4 ст.10 України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції після 19.01.2013 р., якою встановлено, що суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

У п.9 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.03.2013 р. № 01-06/606/2013 "Про Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в ред. ЗУ від 22.12.2011 р. № 4212-VI)" зазначено, що частина четверта статті 10 Закону відносить до підвідомчості господарських судів справи зі спорів, пов'язаних з майновими вимогами до боржника, до яких, крім названих у зазначеній статті Закону, слід відносити також й інші спори з майновими вимогами до боржника, як-от: спори про визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, спори, пов'язані з майновими вимогами учасників (акціонерів) до боржника. Дана норма кореспондується з положеннями пункту 7 частини першої статті 12 ГПК (в редакції Закону) та застосовується незалежно від суб'єктного складу сторін.

Справи у відповідних спорах відносяться до виключної підсудності того господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (остання частина статті 16 ГПК України) та розглядаються, як і справи у спорах боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника (частина восьма статті 23 Закону), у позовному провадженні - на відміну від: заяв про визнання недійсними правочинів (договорів) або спростування майнових дій боржника (стаття 20 Закону); заяв щодо відшкодування збитків у зв'язку з відмовою керуючого санацією від правочину (договору); заяв щодо порушення сторонами умов правочинів (договорів), вчинених згідно з планом санації (частини десята, одинадцята статті 28 Закону); спорів, які виникають при проведенні та виконанні результатів аукціонів, у тому числі про визнання недійсними договорів купівлі-продажу майна (частина восьма статті 44 Закону), які розглядаються у межах провадження у справі про банкрутство.

За таких обставин, враховуючи особливості процедури банкрутства, господарський суд вирішує у межах розгляду справи про банкрутство спори, безпосередньо пов'язані зі здійсненням провадження в такій справі, в тому числі про: визнання недійсними правочинів; визнання права власності на майно боржника; оскарження результатів аукціону з продажу майна боржника тощо.

Отже, у межах справи про банкрутство підлягають вирішенню спори стосовно майна боржника, що увійшло або вибуло зі складу ліквідаційної маси, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб, оскільки такі спори стосуються питань формування ліквідаційної маси у справі про банкрутство, а тому безпосередньо пов'язані зі здійсненням провадження в такій справі.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9, "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", передбачено, що норма частини першої статті 216 Цивільного кодексу України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених першою статті 388 Цивільного кодексу України.

Під захистом права власності, за приписами ст. 386 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), розуміється, зокрема, наявність у власника права вимагати усунення будь-яких порушень його права, вимагати усунення будь-яких перешкод з боку інших осіб, пов'язаних із здійсненням ним володіння, користування або розпорядження належним йому майном; наявність у власника права на судовий захист свого права власності.

Законодавство надає власникові можливість на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону й іншим правовим актам не зачіпаючи охоронювані законом інтереси інших осіб. Всі дії, що перешкоджають власникові на власний розсуд користуватись своїм володінням повинні бути припинені способами, установленими законом. Характер засобів, вибраних для захисту свого права, повинен відповідати характеру порушених правовідносин. Одним із способів захисту права власності є витребування майна із чужого незаконного володіння (віндикаційний позов).

Віндикаційний позов є речово-правовим позовом, що може бути пред'явлений лише у разі відсутності між позивачем та відповідачем зобов'язальних правовідносин.

Частинами 1, 3 ст. 388 ЦК України визначено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно, зокрема, вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. При цьому, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

За правовим висновком , викладеним Верховним Судом України у постановах від 24.06.2015р. (справа№ 6-251цс 15) та від 02.03.2016р. (справа № 6-3090цс15) одним із випадків, коли майно можливо витребувати власником від добросовісного набувача, є вибуття такого майна поза волею власника або особи, який він передав майно у володіння іншим шляхом (п.3 ч.1 ст. 388 ЦК України).

Причому у постанові Верховного Суду України від 11.10.2011 р. у справі № 5002-8/5447-2010, викладена правова позиція, яка передбачає, що у разі коли відчуження майна мало місце два і більше разів після недійсного (нікчемного) правочину, це майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного чи нікчемного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема до добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною 1 статті 388 ЦК України. У такому випадку діюче законодавство не пов'язує можливість витребування майна у добросовісного набувача з обставинами щодо наявності у відчужувача за подальшим договором права відчужувати це майно.

Згідно ст. 111-28 ГПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Таким чином, за змістом ст. 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача можуть мати місце лише за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав його, не з їхньої волі.

Частиною першою статті 388 ЦК України передбачена необхідність встановлення обставин вибуття майна із володіння власника, який вважає своє право власності порушеним та вимагає повернення майна, а не особи, яка в подальшому здійснила продаж цього майна відповідачу (постанова Верховного Суду України від 21 листопада 2012 р. у справі 6-136цс12).

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України вибуття майна не з волі власника означає відсутність у нього свідомо поставленої мети щодо передачі майна у власність іншій особі, невжиття ним будь-яких дій чи заходів для досягнення цієї мети та втрату майна в результаті вчинення іншими особами дій, спрямованих на відчуження майна, без погодження з власником. Водночас запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності відчужувача не є безспірним доказом добросовісності набувача.

Господарський суд вважає, що нерухоме майно банкрута ФОП ОСОБА_5, а саме: нежитлові приміщення 1-го поверху №13-1-:-13-3, загальною площею 55,3 кв.м. в літ. "А-4", розташованих за адресою: АДРЕСА_1, вибуло з володіння поза волею власника (на час ліквідації ліквідаційної процедури обов'язки власника виконує ліквідатор) та без згоди заставного кредитора, оскільки договір купівлі-продажу нежитлових приміщень укладений 13.12.2011 р. між арбітражним керуючим Бережним О.І. та гр. ОСОБА_8 був визнаний недійсними ухвалою господарського суду від 21.05.2014 р.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно з положеннями Закону про банкрутство в редакції до 19.01.2013 р. ліквідаційна процедура фізичної особи-підприємця полягає у здійсненні призначеним у разі необхідності ліквідатором заходів, спрямованих на реалізацію майна банкрута у спосіб, встановлений Законом (тобто шляхом укладання та виконання сторонами відплатних договорів), а також отримання грошових коштів з метою погашення вимог кредиторів.

Згідно ч.4 ст. 147 Господарського кодексу України право власності та інші майнові права суб'єкта господарювання захищаються у спосіб, зазначений у статті 20 цього Кодексу. При цьому, ч. 2 ст. 20 Кодексу визначено, що права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються у т.ч. шляхом визнання наявності або відсутності прав, а також відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання. Також, згідно ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, а також відновлення становища, яке існувало до порушення.

Так, суд зазначає, що ОСОБА_6 дійсно є добросовісним набувачем нерухомого майна та на законних підставах стала володільцем спірних нежитлових приміщень. Разом з тим, вищевикпадені судом обставини підтверджують, що реалізоване нерухоме майно банкрута вибуло з володіння власника (ліквідатора) незаконно та не з його волі, що згідно приписів ч. 3 статті 388 ЦК України є підставою для витребування такого майна з чужого володіння на користь законного власника - ОСОБА_5, з метою його включення до складу ліквідаційної маси та погашення грошових вимог заставного кредитора - ПАТ "Укрсоцбанк".

Щодо вимоги ліквідатора про відновлення права власності на спірний об'єкт нерухомого майна, суд не знаходить правових підстав для задоволення заяви в цій частині, оскільки у відповідності до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор, зокрема приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав, а також здійснює інші дії щодо державної реєстрації об'єктів права власності.

Отже, обов'язок щодо реєстрації певних речових прав, в тому числі й в зв'язку зі зміною власника майна законодавчо віднесено до повноважень державного реєстратора.

У відповідності до ч. 4 ст. 9 вказаного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

Згідно підпункту 5 п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9, "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (ст. 19, 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Також, враховуючи задоволення заяви ліквідатора ФОП ОСОБА_5 про витребування майна банкрута, суд вважає за необхідне скасувати заборону на відчуження у будь-який спосіб нежитлових приміщень 1-го поверху №13-1-:-13-3, загальною площею 55,3 кв.м. в літ. "А-4", розташованих за адресою: АДРЕСА_1, що була накладена ухвалою господарського суду від 04.01.17 р. Крім того, з метою виконання даної ухвали суду, враховуючи, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на підставі рішень судів проводиться за зверненням заявника з дотриманням вимог, установлених пп.1 п. 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення "Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення державної реєстрації прав на нерухоме майно та захисту прав власності" від 06.10.2016 р. за №1666, суд дійшов висновку уповноважити ліквідатора ФОП ОСОБА_5 арбітражного керуючого Онищенко К.С. на вжиття необхідних дій для проведення відповідних змін щодо права власності на спірний об'єкт.

З урахуванням вищевикладеного, керуючись ст.ст. 1, 3-1, 22-32, 47-49 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції до 19.01.13 р., п.п 5 п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9, "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", ст.ст. 20, 147 Господарського кодексу України, ст.ст. 16, 388 Цивільного кодексу України, ст.ст. 4-1, 33, 35, 43, 75, 86 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

1. Заяву ліквідатора ФОП ОСОБА_5 (вх. № 44769 від 30.12.2016 р.) про витребування майна банкрута задовольнити частково.

2. Витребувати нежитлові приміщення 1-го поверху №13-1-:-13-3, загальною площею 55,3 кв.м. в літ. "А-4", розташованих за адресою: АДРЕСА_1 з володіння ОСОБА_6 та передати її ліквідатору ФОП ОСОБА_5 - Онищенко К.С.

3. Скасувати державну реєстрацію за попереднім власником - ОСОБА_6 (код НОМЕР_2) на нежитлові приміщення 1-го поверху №13-1-:-13-3, загальною площею 55,3 кв.м. в літ. "А-4", розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

4. В задоволенні решти вимог відмовити.

5. Скасувати заборону на відчуження у будь-який спосіб нежитлових приміщень 1-го поверху №13-1-:-13-3, загальною площею 55,3 кв.м. в літ. "А-4", розташованих за адресою: АДРЕСА_1, що була накладена ухвалою господарського суду від 04.01.2017 р.

6. Уповноважити ліквідатора ФОП ОСОБА_5 - Онищенко К.С. здійснити всі необхідні заходи щодо скасування заборони та державної реєстрації права власності за ОСОБА_6 на нежитлові приміщення 1-го поверху №13-1-:-13-3, загальною площею 55,3 кв.м. в літ. "А-4", розташованих за адресою: АДРЕСА_1 та реєстрації права власності за ОСОБА_5 (код НОМЕР_1) на нежитлові приміщення 1-го поверху №13-1-:-13-3, загальною площею 55,3 кв.м. в літ. "А-4", розташованих за адресою: АДРЕСА_1.

7. Ухвалу направити ліквідатору, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ПАТ "Укрсоцбанк", відомим кредиторам, банкруту.

Суддя Міньковський С.В.