ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"20" лютого 2017 р.Справа № 924/1313/16

Господарський суд Хмельницької області у складі:

суддя Магера В.В., розглянувши матеріали справи

За позовом Державної екологічної інспекції у Хмельницькій області, м. Хмельницький

до Старокостянтинівського комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства „Водоканал, м. Старокостянтинів;

про стягнення шкоди в розмірі 3 449,45 грн.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1- за довіреністю від 03.01.2017р.

від відповідача: ОСОБА_2 - за довіреністю №01-15/03 від 04.01.2017р.

Рішення приймається 20.02.2017р., оскільки в засіданні суду 25.01.2017р. оголошувалась перерва.

В засіданні суду 20.02.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення згідно ст.85 Господарського процесуального кодексу України.

Суть спору: Позивач звернувся до господарського суду із позовною заявою, відповідно до якої просить стягнути із відповідача 3 449,45 грн. шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу за порушення останнім вимог природоохоронного законодавства.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що за результатами інструментально-лабораторного контролю, який проводився протягом 2013р., лабораторією встановлено, що в період із 03.07.2013р. по 20.11.2013р. Старокостянтинівське КП ВКГ „Водоканал здійснювало скид із зворотними водами забруднюючих речовин із перевищенням встановлених нормативів ГДС, що підлягають нормуванню, у річку Случ з порушення вимог статті 51 Закону України „Про охорону навколишнього природного середовища, ст.ст.44, 48, 70 Водного кодексу України та Постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.1999 року №465 „Про затвердження Правил охорони поверхневих вод від забруднення зворотними водами.

Відповідальність за дане порушення передбачена статтею 69 Закону України „Про охорону навколишнього природного середовища, статтями 110, 111 Водного кодексу України. Наднормативний скид забруднюючих речовин у річку Случ підтверджується результатами інструментально - лабораторних вимірювань.

Позивач посилається на те, що згідно п.2, 3 ст. 44 Водного кодексу України водокористувачі зобов'язані: використовувати воду відповідно до цілей та умов їх надання; дотримуватися встановлених нормативів гранично допустимого скидання забруднюючих речовин та встановлених лімітів забору води, лімітів використання води та лімітів скидання забруднюючих речовин.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.110 Водного Кодексу України передбачено, що відповідальність за порушення водного законодавства несуть особи, винні у забруднені та засміченні вод.

Згідно частини 1 статті 111 Водного Кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземні юридичні та фізичні особи без громадянства зобов'язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень водного законодавства України.

Частиною 4 статті 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" передбачено, що підприємства, установи, організації та громадяни України, а також іноземні юридичні та фізичні особи та особи без громадянства зобов'язані відшкодувати шкоду, завдану внаслідок порушення вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Відповідно до Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої Наказом Мінприроди України від 20.07.2009 року №389, розмір шкоди, завданої внаслідок наднормативного скиду забруднюючих речовин у річку Случ, становить 3449,45 грн.

Позивач вказує, що листом від 14.03.2016 року №876/06 відповідачу пропонувалось у добровільному порядку відшкодувати шкоду, заподіяну навколишньому природному середовищу. Претензія відповідачем залишена без задоволення.

Представник позивача у судове засідання 20.02.2017р. прибув, позовні вимоги підтримав та просив про їх задоволення.

Представник відповідача у судове засідання 20.02.207р. прибув, у поданому суду письмовому відзиві від 25.01.2017р. №01-15/31 повідомив, що із позовними вимогами не погоджується із таких ідстав. Як вказується у позовній заяві, у період із 30.07.2013р. по 20.11.2013р. КП „Водоканал здійснювало скид із зворотний водами забруднюючих речовин з перевищенням встановлених нормативів ГДС, що підлягають нормуванню, у річку Случ. Отже, відповідач стверджує, що позивачу було відомо про порушення ще у 2013 році.

Відповідач посилається на те, що згідно п.1 ст.261 ЦК України початок перебігу позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно п.3 ст.50 ГПК України перебіг процесуального строку, обчислюється роками, місяцями або днями, починається наступного дня після календарної дати або настання події, якими визначено його початок.

Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 (три) роки. Тому, відповідач вважає, що, оскільки скид із перевищенням допустимих концентрацій проводився в період з 03.07.2013р. по 20.11.2013р., то останнім днем для звернення до суду було 20.11.2016р.

Із врахуванням вищенаведеного, відповідач просить застосувати позовну давність та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

Комунальне підприємство водопровідно-каналізаційного господарства „Водоканал, м.Старокостянтинів як юридична особа значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань згідно Витягу із ЄДР від 24.01.20217р. №22544169.

За результатами інструментально-лабораторного контролю, який проводився протягом 2013 року лабораторією суб'єкта господарювання (свідоцтво про атестацію за №18-223 „ОНС-11 від 26.09.2011 року) встановлено, що в період із 03.07.2013р. по 20.11.2013р. Старокостянтинівське КП „Водоканал здійснювало скид зі зворотними водами забруднюючі речовини (ХСК, завислі речовини, БСК-5, нітрити, азот амонійний, фосфати) з перевищенням встановлених нормативів ГДС, що підлягають нормуванню згідно із законодавством, у річку Случ.

На підставі вказаних вимірювань старшим держінспектором з охорони навколишнього природного середовища Хмельницької області було складено Розрахунок розміру відшкодування збитків, заподіяних державі забрудненням у р.Случ внаслідок наднормативного скиду забруднюючих речовин зі зворотними водами з перевищенням встановлених нормативів ГДС, в сумі 3 449,45 грн.

Розрахунок розміру відшкодування збитків, заподіяних водним об'єктам внаслідок скидів забруднюючих речовин зі зворотними водами з перевищенням встановлених нормативів ГДС у річку Случ, здійснювався за формулою 12 Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 року №389.

14.03.2016р. Державна екологічна інспекція у Хмельницькій області звернулась до відповідача із листом за вих.№876/06, згідно якого було запропоновано у добровільному порядку сплатити шкоду в сумі 3 449,45 грн. Докази про погашення суми шкоди у добровільному порядку в матеріалах справи відсутнє.

Оскільки відповідач в добровільному порядку шкоду не сплатив, позивач звернувся із позовом до суду та просить стягнути з відповідача 3 449,45 грн. шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу.

Дослідивши надані докази, оцінивши їх в сукупності, судом прийнято до уваги наступне.

Згідно зі ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Частиною 1 ст.4 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" передбачено, що природні ресурси України є власністю народу України, який має право на володіння, використання та розпорядження природними багатствами республіки.

Статтею 5 цього Закону визначено, що державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і не використовувані в народному господарстві в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ).

В ст.66 Конституції України встановлено, що кожний зобов'язаний не заподіювати шкоду природі.

Відповідно до ст.20 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" до компетенції спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань екології та природних ресурсів і його органів на місцях належать державний контроль за використанням і охороною земель, надр, поверхневих і підземних вод, атмосферного повітря, лісів та іншої рослинності, тваринного світу, морського середовища та природних ресурсів територіальних вод, континентального шельфу і виключної (морської) економічної зони республіки, а також за додержанням норм екологічної безпеки.

Відповідно до п.4.2 Положення про Державну екологічну інспекцію у Хмельницькій області, затвердженого Наказом Державної екологічної інспекції України №136 від 12.12.2011р. (далі - Положення), Держекоінспекція відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами, зокрема, вимог законодавства про охорону і раціональне використання вод та відтворення водних ресурсів щодо наявності та дотримання умов виданих дозволів, установлених нормативів гранично допустимого скидання забруднюючих речовин, лімітів забору і використання води та скидання забруднюючих речовин; якості та кількості скинутих у водні об'єкти зворотних вод і забруднюючих речовин.

Держекоінспекція для виконання покладених на неї завдань має право проводити перевірки з питань, що належать до її компетенції, видавати за їх результатами обов'язкові для виконання приписи, розпорядження (п.6.4), складає протоколи про адміністративні правопорушення, накладає адміністративні стягнення у випадках передбачених законом (п. 4.3 Положення).

Згідно з п.1.4 Порядку організації та проведення перевірок суб'єктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства, затвердженого Наказом №464 від 10.09.2008р. Міністерства охорони навколишнього природного середовища України, під актом перевірки слід розуміти документ, який фіксує факт проведення планових, позапланових перевірок суб'єктів господарювання і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища та його дотримання.

Статтею 44 Водного кодексу України встановлено обов'язок водокористувачів здійснювати спеціальне водокористування лише за наявності дозволу.

Відповідно до ст.48 Водного кодексу України спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб.

Згідно ст.49 Водного кодексу України зазначено, що спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу. Видача дозволу на спеціальне водокористування здійснюється за клопотанням водокористувача з обґрунтуванням потреби у воді, погодженим з державними органами водного господарства, - в разі використання поверхневих вод, державними органами геології - в разі використання підземних вод та державними органами охорони здоров'я - в разі використання водних об'єктів, віднесених до категорії лікувальних. У дозволі на спеціальне водокористування встановлюються ліміт забору води, ліміт використання води та ліміт скидання забруднюючих речовин. У разі настання маловоддя ці ліміти можуть бути зменшені спеціально уповноваженими державними органами без коригування дозволу на спеціальне водокористування. Спеціальне водокористування є платним.

Отже, відповідно до норм природоохоронного законодавства скидання зворотних вод у річку можливе лише у разі наявності у суб'єкта господарювання відповідного дозвільного документа.

Як свідчать матеріали справи, лабораторією КП „Водоканал згідно свідоцтва про атестацію №18-223 „ОНС-11 від 26.09.2011р. було зафіксовано, що КП „Водоканал за період із 03.07.2013р. по 20.11.2013р. здійснювало скидання зі зворотними водами забруднюючі речовини (ХСК, завислі речовини, БСК-5, нітрити, азот амонійний, фосфати) з перевищенням встановлених нормативів ГДС, що підлягають нормуванню згідно із законодавством, у річку Случ, що є порушенням ст.70 Водного кодексу України.

При цьому, факт наднормативного скидання забруднюючих речовин у річку Случ з перевищенням ГДС було встановлено за результатами інструментально-лабораторних вимірювань самого КП „Водоканал та матеріалами справи не спростовано.

Відповідальність за дане порушення передбачена ст.ст. 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", ст. ст. 110, 111 Водного кодексу України.

Статтею 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" визначено, що порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. Відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища несуть особи, винні у допущенні наднормативних, аварійних і залпових викидів і скидів забруднюючих речовин та інших шкідливих впливів на навколишнє природне середовище. Підприємства, установи, організації та громадяни України, а також іноземні юридичні та фізичні особи та особи без громадянства зобов'язані відшкодувати шкоду, завдану внаслідок порушення вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів.

Відповідно до ст.69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації, як правило, в повному обсязі без застосування норм зниження розміру стягнення та незалежно від збору за забруднення навколишнього природного середовища та погіршення якості природних ресурсів.

Порядок визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних водним об'єктам наднормативним скидом забруднюючих речовин внаслідок самовільного скиду в річку за відсутності дозволу на спеціальне водокористування здійснюється за формулами, встановленими у "Методиці розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів" затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009р. №389 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14.08.2009р. за №767/16783.

Як вбачається з Розрахунку, який здійснено позивачем на підставі вказаної Методики, розмір шкоди, заподіяної відповідачем навколишньому природному середовищу у період із 03.07.2013р. по 20.11.2013р., становить 3 449,45 грн.

При цьому, чинним законодавством встановлено самостійні підстави для відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, зокрема внаслідок самовільного використання водних ресурсів без відповідного дозволу на спеціальне водокористування. Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03.09.2013 р.

Судом в даному випадку враховується зміст п.4 оглядового листа Вищого господарського суду України від 14.01.2014 р. №01-06/20/2014 та приписи п.п.1.4 Методики, із врахуванням яких позивач в особі державного інспектора мав право самостійно здійснювати розрахунок розміру відшкодування збитків, оскільки фактичне здійснення понаднормових скидів забруднюючих речовин було встановлено за результатами проведених лабораторних досліджень атестованою лабораторією самого відповідача.

Відповідно до ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Приписи вказаної норми передбачають, що підставою для виникнення цивільно-правової відповідальності є наявність шкоди, протиправна поведінка (дія чи бездіяльність) заподіювача шкоди, причинний зв'язок між ними та наявність вини особи, яка заподіяла шкоду.

Натомість, відповідачем не подано суду будь-яких доказів на спростування фактичних порушень (скид забруднюючих речовин), висновків щодо вчинених порушень та розрахунку розміру шкоди. Не надано також і доказів відшкодування в добровільному порядку шкоди, заподіяної внаслідок скидання відповідачем зворотних вод у водойму за відсутності відповідного дозволу.

У відзиві від 25.01.2017р. відповідач, не спростовуючи самого факту порушень, наполягає на застосуванні до спірних правовідносин строку позовної давності із посиланням на те, що, оскільки скид із перевищенням допустимих забруднюючих речовин здійснювався відповідачем у період із 03.07.2013р. по 20.11.2013р., то останнім днем звернення до суду є дата - 20.11.2016р.

З огляду на викладене вище, позовні вимоги обґрунтовані та підтверджені належними доказами, проте із врахуванням поданої відповідачем заяви про застосування строків позовної давності, судом враховується таке.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За загальним правилом, встановленим частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. (ч.ч.3, 4 ст. 267 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 Цивільного кодексу України.

Загальна позовна давність статтею 257 Цивільного кодексу України встановлюється тривалістю у три роки.

Як свідчать матеріали справи, Державна екологічна інспекція зафіксувала порушення відповідачем вимог природоохоронного законодавства при здійсненні лабораторних вимірювань за період із 03.07.2013р. по 20.11.2013р., що зафіксовано у Розрахунку шкоди. Відтак, позивач повинен був звернутись із даним позовом у межах 3-ох річного строку, тобто із 21.11.2013р. по 21.11.2016р.

Оскільки позовна заява була подана до суду 26.12.2016р. за вх.№05-08/2922/16, позивачем було пропущено строк позовної давності.

Судом в даному випадку приймається до уваги, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч.5 ст.267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причини пропуску строку позовної давності. Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Будь-яких доказів, які б свідчили про поважність причин пропуску позовної давності позивачем не надано.

Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість поданої відповідачем заяви щодо застосування строків позовної давності, тому у позові належить відмовити з підстав пропущення строку позовної давності.

Згідно ст.49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору на відповідача не покладаються.

Керуючись ст. ст.12, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, СУД -

ВИРІШИВ:

У позові Державної екологічної інспекції у Хмельницькій області, м. Хмельницький до Старокостянтинівського комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства „Водоканал, м. Старокостянтинів про стягнення шкоди в розмірі 3 449,45 грн. відмовити.

Повне рішення складено 22.02.2017р.

Суддя В.В. Магера

Віддруковано 2 прим.

1- до матеріалів справи;

2- відповідачу - згідно заяви (31100, м. Старокостянтинів, вул. Жовтнева,19).