КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2017 р. Справа№ 910/19935/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Мальченко А.О.

при секретарі судового засідання: Степанці О.В.,

за участю представників сторін:

від позивача - Пилипенко В.В., ліквідатор посвідчення №1023 від 10.06.2013 року,

від відповідача - Сьомка Р.О., довіреність №24/11 від 24.11.2016 року,

від третьої особи 1- не з'явилися,

від третьої особи 2 - Тушницький О.О., довіреність №220/46/д від 23.01.2017 року,

від прокуратури - Лесько Г.Є., посвідчення №034692 від 05.08.2015 року,

розглянувши матеріали апеляційної скарги

Державної установи Міністерства оборони України " 70 Управління начальника робіт"

на рішення господарського суду міста Києва від 19.01.2017 року

у справі №910/19935/16 (суддя Стасюк С.В.)

за позовом Державної установи Міністерства оборони України " 70 Управління начальника робіт",

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мунлайт Іст",

третя особа-1 без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву,

третя особа-2 без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Міністерство оборони України,

про усунення перешкод у користуванні майном, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року Державна установа Міністерства оборони України " 70 Управління начальника робіт" подало до господарського суду міста Києва позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мунлайт Іст" про усунення перешкод у користуванні майном.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.12.2016 року, залучено до участі у справі № 910/19935/16 у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву.

Ухвалою Господарського суду міста Києві від 12.01.2017 року залучено до участі у справі № 910/19935/16 в якості третьої особи-2 без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Міністерство оборони України.

Рішенням господарського суду міста Києва від 19.01.2017 року у справі №910/19935/16 відмовлено у задоволені позовних вимог.

Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що позивачем не доведено право власності позивача на спірні приміщення.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Державна установа Міністерства оборони України " 70 Управління начальника робіт" подало до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 19.01.2017 року у справі №910/19935/16 повністю та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В апеляційній скарзі позивач зазначає про те, що інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №75203659 від 08.12.2016 року не є належним доказом підтвердження права власності на майно.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.02.2017 року у справі № 910/19935/16 апеляційну скаргу Державної установи Міністерства оборони України " 70 Управління начальника робіт" на рішення господарського суду міста Києва від 19.01.2017 року у справі № 910/19935/16 прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Мальченко А.О., Чорногуз М.Г. та призначено розгляд справи на 23.02.2017 року.

20.02.2017 року через загальний відділ діловодства Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги повністю.

В судовому засіданні 23.02.2017 року представники позивача та відповідача надали усні пояснення по суті спору та відповіли на запитання суду.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як передбачено в ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Предметом позовних вимог у даній справі є вимога про усунення перешкод у користуванні нежитловими приміщеннями за адресою м. Київ, пров. Госпітальний, 16, 1) КПП (інв. номер 30/25); 2) Склад (інв. номер 34/25); 3) Склад (інв. номер 35/25); 4) АЗС (інв. номер 37/25); 5) Рампа (інв. номер 38/25).

Позивач вважає, що він є власником вказаних приміщень на підставі Акту №234 від 08.07.2009 року, листа Фонду державного майна України №10-15-8252 від 03.07.2013 року (а.с. 10) та акту приймання-передачі основних засобів (відсутній в матеріалах справи).

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами проведення документальної ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Державної установи Міністерства оборони України "70 Управління начальника робіт" щодо використання будівель та споруд, розташованих за адресою: м. Київ, пров. Госпітальний, 16, яка проведена з 25.06.2009 року по 01.07.2009 року складено Акт №234 від 08.07.2009 року. (а.с. 8-9).

У вищезазначеному акті вказано, що будівлі, які знаходяться за адресою: м. Київ, пров. Госпітальний, 16, а саме: 1) КПП (інв. номер 30/25); 2) Склад (інв. номер 34/25); 3) Склад (інв. номер 35/25); 4) АЗС (інв. номер 37/25); 5) Рампа (інв. номер 38/25) перебувають на балансовому обліку позивача. Інших доказів знаходження вищезазначеного майна на балансі позивача останнім суду не надано.

В матеріалах справи наявний протокол засідання Інвентаризаційної комісії позивача від 26.01.2015 року, яким проведено річну інвентаризацію основних фондів і товарно-матеріальних цінностей. (а.с. 12). У вказаному протоколі зазначено, що по бухгалтерському обліку обліковується 5 будівель, а саме: 1) КПП (інв. номер 30/25, рік будови 1972); 2) Склад (інв. номер 34/25, рік будови 1972); 3) Склад (інв. номер 35/25, рік будови 1972); 4) АЗС (інв. номер 37/25, рік будови 1972); 5) Рампа (інв. номер 38/25, рік будови 1972).

В матеріалах справи наявні пояснення Фонду державного майна України в яких вказано, що згідно відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно формою власності нежитлових будівель за адресою м. Київ, пров. Госпітальний, 16, загальною площею 1 967, 80 кв.м. є приватна, а саме ТОВ «Манлайт ІСТ». (а.с. 82-84).

Також, в матеріалах справи наявний витяг про державну реєстрацію прав №33295956 від 27.02.2012 року, відповідно до якого власником нежилих будівель (літ. А) - 1 674,40 кв.м., нежилі будівлі (літ. Б) - 162,60 кв.м., нежилі будівлі (літ. В) - 130,80 кв.м., загальною площею 1 967,80 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Київ, пров. Госпітальний, 16 належать на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю "МУНЛАЙТ ІСТ" на підставі Договору купівлі-продажу № 224 від 28.02.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Крижановською В.П. (а.с. 45-46).

В апеляційній скарзі позивач зазначає про те, що вказаний витяг про державну реєстрацію прав не є доказом права власності відповідача на спірні будівлі, проте колегія суддів відхиляє вказані доводи та спростовує їх наступним.

Згідно з ч.1 ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею ст. 386 Цивільного кодексу України, якою встановлено засади захисту права власності, передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності; власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

За нормами ст. 391 Цивільного кодексу України власник має право на захист права власності від порушень, хоча б вони і не були пов'язані з позбавленням володіння. Захист права власності від таких порушень здійснюється за допомогою негаторного позову. Негаторним є позов власника про усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання майном, навіть якщо такі порушення не пов'язані з позбавленням права володіння. Отже, негаторний позов пред'являється власником за умови, що він має майно у своєму володінні, однак протиправна поведінка інших осіб перешкоджає йому здійснювати право користування та розпоряджання ним.

Таким чином, необхідною умовою для задоволення такого позову є наявність перешкод у здійсненні позивачем права користування та розпоряджання своїм майном; при цьому підлягає доведенню в чому конкретно полягають (за їх наявності) такі перешкоди.

Аналізуючи вказану вище норму можна зробити висновки, що вона регулює захист права власності не у будь-якому випадку, а саме в разі його порушення шляхом вчинення перешкод у здійсненні власником його правомочностей з користування та/або розпорядження майном. Цей спосіб захисту спрямований на усунення порушення прав власника, які не пов'язані з позбавленням володіння майном.

Такої ж правової позиції дотримується й Вищий господарський суд України зокрема у постанові від 13.10.2015р. у справі №916/445/14.

Відповідно до ст. 396 Цивільного кодексу України, особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Колегія суддів погоджується висновком місцевого господарського суду про те, що позивачем не підтверджено належними доказами того, що будівлі, зокрема, які знаходяться за адресою: м. Київ, пров. Госпітальний, 16 (літ. А) - 1 674,40 кв.м., нежилі будівлі (літ. Б) - 162,60 кв.м., нежилі будівлі (літ. В) - 130,80 кв.м., загальною площею 1 967,80 кв.м., які належать відповідача на підставі договору купівлі-продажу, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав є власністю позивача, а також не надано доказів, які б підтверджували б право власності позивача на будівлі, які знаходяться за адресою: м. Київ, пров. Госпітальний, 16, а саме: 1) КПП (інв. номер 30/25); 2) Склад (інв. номер 34/25); 3) Склад (інв. номер 35/25); 4) АЗС (інв. номер 37/25); 5) Рампа (інв. номер 38/25).

Главою 24 Цивільного кодексу України встановлені способи набуття права власності, зокрема, за приписами статей 328, 329 цього Кодексу право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Юридична особа публічного права набуває права власності на майно, передане їй у власність, та на майно, набуте нею у власність на підставах, не заборонених законом.

Згідно з частиною 1 статті 183 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до частини 4 статті 334 Цивільного кодексу України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Частиною 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З наданого відповідачем витягу про державну реєстрацію прав №33295956 від 27.02.2012 року безсумнівно вбачається, що нежилі будівлі (літ. А) - 1 674,40 кв.м., нежилі будівлі (літ. Б) - 162,60 кв.м., нежилі будівлі (літ. В) - 130,80 кв.м., загальною площею 1 967,80 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Київ, пров. Госпітальний, 16 належать на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю "МУНЛАЙТ ІСТ" на підставі Договору купівлі-продажу № 224 від 28.02.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Крижановською В.П.

Також, колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи наявна копія договору №ПН від 17.11.1995 року. (а.с. 101-102). В свою чергу, як було зазначено у протоколі засідання Інвентаризаційної комісії позивача від 26.01.2015 року, по бухгалтерському обліку обліковується 5 будівель, всі вказані будівлі побудовані у 1972 році, проте, у додатку до договору №ПН від 17.11.1995 року вказаний перелік переданих будівель в оренду в якому взагалі не згадується про будівлі, які побудовані у 1972 році. (а.с. 103). Колегія суддів зазначає, що вказані обставини також спростовують твердження позивача, що спірні будівлі є його власністю, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, будівлі, які вказані у протоколі, та будівлі, які згодом передавались в оренду це різні будівлі.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позивачем на надано доказів того, що він є власником спірних будівель, та відповідно може бути позивачем за негаторним позовом, а викладені вище обставини свідчать про те, що позивачем не доведено, що відповідач перешкоджає його праву користуванню та розпорядженню своїм майном.

З огляду на викладене вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевий господарський суд, виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, в рішенні місцевого господарського суду повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів встановила, що обставини, на які посилається скаржник, не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення господарського суду міста Києва від 19.01.2017 року у справі №910/19935/16.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 33, 34, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної установи Міністерства оборони України " 70 Управління начальника робіт" на рішення господарського суду міста Києва від 19.01.2017 року у справі №910/19935/16 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 19.01.2017 року у справі №910/19935/16 залишити без змін.

3. Справу №910/19935/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

А.О. Мальченко