ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

20.02.2017 Справа № 920/110/17

Господарський суд Сумської області у складі судді Заєць С.В., розглянувши матеріали (вх. № 430)

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумифітофармація»,

м. Суми

до відповідача: Філії «Сумське міжрайонне відділення «Енергозбут» Публічного

акціонерного товариства «Сумиобленерго», м. Суми

про скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

При зверненні до суду позивачем порушені норми Господарського процесуального кодексу України, а саме:

Частиною 3 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України передбачено обов'язок позивача надавати суду, як документи, що додаються до позовної заяви, докази сплати судового збору.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Позивач повинен обґрунтувати факт сплати судового збору за даним позовом (б/н від 15.02.2017) належними та допустимими доказами.

Позивачем не подані докази сплати судового збору у встановленому порядку.

Порядок сплати та розміри ставок судового збору встановлено Законом України «Про судовий збір».

Перерахування судового збору здійснюється за загальними правилами згідно з вимогами Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» і відповідних нормативно-правових актів Національного банку України.

Постановою правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22 затверджено Інструкцію про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, якою встановлено загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів банків та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків. Нормами інструкції встановлені вимоги щодо заповнення розрахункових документів, у тому числі платіжних доручень.

Відповідно до пункту 3.8. вказаної Інструкції, реквізит «Призначення платежу» платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення «Призначення платежу».

Вищезазначене положення, а саме «Платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява (заява, скарга, дія) оплачується судовим збором», міститься також і в п. 2.20, п. 2.21 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України».

Як доказ сплати судового збору позивач надає платіжне доручення від 06.02.2017 № 12 про сплату 1600 грн. 00 коп., в якому призначення платежу зазначено: «Судовий збір, за позовом ТОВ «Сумифітофармація».

Вищезазначені платіжні доручення не містить реквізитів, які повинні міститись на оригіналі платіжного доручення (дата проведення банком, підпис банку, підпис відповідальної особи, дату одержання банком, підпис платника, печатку банку тощо), не містить даних про особу, якій предявлено позовну вимогу, а тому такі документи не можуть бути оцінені судом та прийнятий, як належний та допустимий доказ сплати судового збору за подання саме цієї позовної заяви б/н від 15.02.2017.

З врахуванням вищенаведеного, долучене до позовної заяви платіжне доручення не є належним та допустимим доказом сплати судового збору у встановленому порядку по поданій позовній заяві.

Якщо заявником не подано належних доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі або (за необхідності) документів, то заява повертається господарським судом з підстав передбачених пунктом 4 частини першої статті 63 Господарського процесуального кодексу України.

Суд при цьому враховує, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. У такій формі в цьому пункті втілено "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за цивільним позовом. Однак це право не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням.

Окрім цього, згідно ст. 54 Господарського процесуального кодексу України позовна заява подається до господарського суду в письмовій формі і підписується повноважною посадовою особою позивача або його представником, прокурором чи його заступником, громадянином - суб'єктом підприємницької діяльності або його представником.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України позовна заява та додані до неї документи повертаються, якщо позовну заяву підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

При поданні позовної заяви не було надано суду доказів на підтвердження повноважень та підтвердження того, що саме ОСОБА_1 є керівником позивача та має право видавати довіреності чи підписувати позовну заяву, що не дає можливості суду встановити наявність законних повноважень у представника позивача на підписання та подання позову.

За таких обставин, позовна заява і додані до неї документи підлягають поверненню позивачеві без розгляду.

З урахуванням викладеного, позовна заява і додані до неї документи підлягають поверненню позивачу без розгляду на підставі п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 3 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення.

При повторному зверненні з позовом слід звернути увагу, що за ст. ст. 1, 21 Господарського процесуального кодексу України відповідачами у господарській справі можуть бути юридичні особи, а не їх філії. Тому, при повторному зверненні з позовом вимоги слід заявляти до юридичної особи, а не до філії.

Керуючись п.п. 1, 4, ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні матеріали повернути позивачу без розгляду.

Додаток: позовна заява на 5-ти аркушах, з додатками на 39 -ти аркушах, в тому числі: платіжне доручення від 06.02.2017 № 12, описи вкладення до ц.л. на 2-х аркушах, фіскальні чеки № 0500 від 16.02.2017, 0652 від 08.02.2017.

Суддя С. В. Заєць