ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"22" лютого 2017 р.справа № 924/1302/16

Господарський суд Хмельницької області у складі:

суддя Магера В.В., розглянувши матеріали справи

За позовом Державної екологічної інспекції у Хмельницькій області, м. Хмельницький

до Славутського управління водопровідно-каналізаційного господарства, м. Славута

про стягнення шкоди в розмірі 71 028,17 грн.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1- за довіреністю від 03.01.2017р.;

від відповідача: ОСОБА_2 - за довіреністю №7 від 10.01.2017р., в судовому засіданні 14.02.2017р.

Рішення приймається 22.02.2017р., оскільки в засіданнях суду 18.01.2017р. та 14.02.017р. оголошувались перерви.

В засіданні суду 22.02.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення згідно ст.85 Господарського процесуального кодексу України.

Суть спору: Позивач звернувся до господарського суду із позовною заявою, відповідно до якої просить стягнути із відповідача 71 028,17 грн. шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу за порушення останнім вимог природоохоронного законодавства.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що поведеною позивачем перевіркою дотримання вимог природоохоронного законодавства (акт №12/02 від 31.08.2015р.) було встановлено, що відповідач за період із 19.10.2014р. по 30.10.2014р. здійснював водокористування без спеціального дозволу при встановленому ліміті на добу, в порушення вимог, статті 51 Закону України „Про охорону навколишнього природного середовища, статей 44, 48 Водного кодексу України.

Згідно частини 1 статті 111 Водного Кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземні юридичні та фізичні особи без громадянства зобов'язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень водного законодавства України.

Частиною 4 статті 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" передбачено, що підприємства, установи, організації та громадяни України, а також іноземні юридичні та фізичні особи та особи без громадянства зобов'язані відшкодувати шкоду, завдану внаслідок порушення вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Відповідно до Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої Наказом Мінприроди України від 20.07.2009 року №389, розмір шкоди, завданої внаслідок самовільного використання вод без відповідного на це дозволу, становить 71 028,17 грн.

Листом від 18.02.2016р. №539/07 відповідачу пропонувалось у добровільному порядку відшкодувати шкоду, заподіяну навколишньому природному середовищу. Претензія залишена без задоволення.

Відповідач у поданому суду письмовому відзиві від 11.01.2017р. із позовними вимогами не погодився з огляду на таке. Відповідач вказує, що згідно ч.2 ст. 48 Водного кодексу України спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних енергетичних, рибогосподарських (у тому числі для цілей аквакультури) та інших державних і громадських потреб.

Відповідач вказує, що на підприємстві в період із 19 по 30 жовтня 2014 року був діючий спеціальний дозвіл на користування надрами (видобування підземних вод для водопостачання м. Славута), та ліцензія на централізоване водопостачання та водовідведення.

Відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу.

Відповідач вказує, що ним завчасно були направлені всі необхідні документи на продовження дозволу на спеціальне водокористування. Так 02.10.2014 року підприємством було подано документи до Держгеонадра за вх..№13.441/02/10 на отримання відповідного висновків, і лише 22.10.2014 року відповідний висновок був виданий та направлений до Хмельницької ОДА, який, в свою чергу був отриманий 29.10.2014 року. Вини у невчасному отриманні дозволу у підприємства немає.

Посилається на те, що одночасно із процедурою отримання дозволу, відповідач зобовязаний був надати послуги із централізованого водопостачання. Також, відповідачем були сплачені всі податки та обовязкові платежі, тому вважає, що ним не було спричинено жодних збитків та шкоди державі.

Відповідач у додатковому письмовому поясненні від 09.02.2017р. вказує на те, що із врахуванням положень ст.1166 Цивільного кодексу України, обов'язок господарюючого суб'єкта щодо відшкодування шкоди, завданої державі виникає за наявності одночасно таких елементів складу цивільного правопорушення як протиправність дій (бездіяльності), заподіювана шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою, вина особи, яка заподіяла шкоду, та розмір заподіяної шкоди.

Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому, як норми Водного кодексу України, Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" так і Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів №389 від 20.07.2009р., оперують поняттям "винної особи", що цілком відповідає положенням Цивільного та Господарського кодексів України, які визначають поняття та порядок відшкодування збитків.

Відповідач вказує, що у період самовільного водокористування (із 19.10.2014р. по 30.10.2014р.) Славутське УВКГ здійснювало забір води в межах ліміту, встановленого попереднім дозволом на спецводокористування, а будучи єдиним виконавцем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення у м. Славута, був зобов'язаний забезпечити безперебійне постачання водою населення міста.

Відповідач зазначає, що на підставі дозволу на спеціальне водокористування №002949 від 18.10.2011 року, в якому було затверджено ліміт забору води в розмірі 2495 тис, м.куб. за рік та на підставі дозволу №351 від 31.10.2014 року, в якому було затверджено ліміт забору води в розмірі 2123.8 тис, м3 за рік, Славутським УВКГ за 2014 рік відібрано води лише 1400,5 тис м3 води, що підтверджується звітністю форма 2-ТП (водгосп) за 2014 рік, затвердженої наказом Держкостату України від 30 вересня 1997 року №230.

Вказує, що згідно Звіту 2-ТП (водгосп) за 4 квартал 2014 року вбачається, що за жовтень 2014р. підприємством здійснено забір води в межах ліміту і в кількості 119,2 м.куб.

Тому, здійснюючи спеціальне водокористування в період із 19.10.2014 року по 30.10.2014 року без відповідного дозволу, вважає, що ним жодним чином не перевищено встановлений річний ліміт забору води для спеціального водокористування з підземних джерел для забезпечення господарсько-побутових потреб населення міста Славути.

Вказує, що здійснивши забір води для спеціального водокористування з підземних джерел в період з 19.10.2014 року по 30.10.2014 року без дозволу, підприємством не нанесено шкоду державі, оскільки обсяг відібраної води з підземних джерел не перевищував ліміту, встановленого попереднім дозволом, а збір на спеціальне водокористування сплатний в повному обсязі за весь період водокористування.

Відповідач стверджує, що він не зволікав та не ухилявся від вчинення дій, спрямованих на оформлення дозволу на спеціальне водокористування. При цьому, підприємство не мало можливості припинити надавати послуги з водопостачання та водовідведення населенню та промисловим об'єктам міста Славута в період з 19.10.2014 року по 30.10.2014 року та, відповідно, уникнути порушення вимог ч.2 ст.48 і ч. 1 ст.49 Водного кодексу України.

Відповідач вказує, що в неотриманні вчасно дозволу на спеціальне водокористування відсутня вина підприємства, як частина складу правопорушення. При здійсненні спеціального водокористування підприємством дотримано в повному обсязі ліміти забору води, негативного впливу навколишньому природному середовищу підприємством не завдано. Оскільки підприємством в повному обсязі сплачено податки та Інші обов'язкові платежі передбачені чинним законодавством України, вважає, що підприємством не завдано жодної матеріальної шкоди та/або збитків державі, а тому стверджує, що позовна заява є безпідставною та необґрунтованою.

Просить відмовити позивачу у позові.

Представник позивача в засідання суду 22.02.2017р. прибув, позовні вимоги підтримав та просить про задоволення позову.

Представник відповідача в засідання суду 14.02.2017р. з оголошенням перерви на 22.02.2017р. прибув, із позовними вимогами не погодився та просив відмовити у позові.

Розглядом наявних матеріалів справи встановлено:

Славутське управління водопровідно-каналізаційного господарства, м. Шепетівка значиться в Єдиному державному реєстру юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 24.04.2013р. №297483.

31.08.2015 р. перевіркою дотримання вимог природоохоронного законодавства Славутського УВКГ встановлено, що суб'єкт господарювання в порушення вимог ст.ст. 44, 48 Водного кодексу України в період з 19.10.2014р. по 30.10.2014р. здійснював спеціальне водокористування за відсутності відповідного дозволу.

З результатами проведеної перевірки було складено акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами за №12/02 від 31.08.2015р.

Вказаним актом встановлено, що субєкт господарювання здійснював спеціальне водокористування за відсутності дозволу в період із 19.10.2014р. по 30.10.2014р. при встановленому ліміті забору води на добу 5 821,79 м.куб., тобто підприємством самовільно видобуто 5 821,79х12дн.=69 861,48 м.куб. води.

Держінспектором з охорони навколишнього природного середовища здійснено Розрахунок розміру відшкодування збитків, заподіяних державі при самовільному водокористуванні згідно вимог „Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів" затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009р. №389.

Із поданого в матеріали справи розрахунку вбачається, що розмір збитків, заподіяних державі при самовільному водокористуванні становить 71 028,17 грн.

Згідно дозволу на спеціальне водокористування № 002949 від 18.10.2011р. (термін дії з 18.10.2011р. по 18.1.02014р.) затверджено ліміт забору води в розмірі 2495 тис, м.куб. за рік.

ОСОБА_3 екології та природних ресурсів Хмельницької облдержадміністрації від 03.02.017р. №25 підтверджено, що заява Славутського управління водопровідно-каналізаційного господарства із документами на отримання дозволу на спеціальне водокористування надійшла на розгляд ОСОБА_3 03.10.2014р. листом за вх.№04/4476-05.

Згідно виданого ОСОБА_3 дозволу №351 від 31.10.2014 року (з терміном дії із 31.10.2014р. по 31.10.2017р.) було затверджено ліміт забору води в розмірі 2123.8 тис, м3 за рік.

Відповідно до звітності форма 2-ТП (водгосп) за 2014 рік (затвердженої наказом Держкостату України від 30.09.1997 року №230) Славутським УВКГ за 2014 рік відібрано води в обємі 1400,5 тис м3 води. Згідно звіту 2-ТП (водгосп) за 4 квартал 2014 року слідує, що за жовтень 2014р. підприємством здійснено забір води в межах ліміту в кількості 119,2 м.куб.

18.02.2017р. Державна екологічна інспекція у Хмельницькій області листом за вих.№539/07 звернулась до відповідача із пропозицією в добровільному порядку сплатити шкоду в розмірі 71 028,17 грн.

Оскільки відповідач в добровільному порядку шкоду не сплатив, позивач звернувся із позовом до суду та просить стягнути з відповідача 71 028,17 грн. шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх в сукупності судом до уваги приймається таке:

Частиною 1 ст.4 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" (далі - Закон) передбачено, що природні ресурси України є власністю народу України, який має право на володіння, використання та розпорядження природними багатствами республіки.

Статтею 5 Закону визначено, що державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в народному господарстві в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

Відповідно до ст.20 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" до компетенції спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань екології та природних ресурсів і його органів на місцях належать: державний контроль за використанням і охороною земель, надр, поверхневих і підземних вод, атмосферного повітря, лісів та іншої рослинності, тваринного світу, морського середовища та природних ресурсів територіальних вод, континентального шельфу і виключної (морської) економічної зони республіки, дотриманням заходів біологічної і генетичної безпеки щодо біологічних об'єктів навколишнього природного середовища при створенні, дослідженні та практичному використанні генетично модифікованих організмів у відкритій системі, а також за додержанням норм екологічної безпеки.

Згідно із п.4.3. Положення про Державну екологічну інспекцію у Хмельницькій області, затвердженого Наказом Державної екологічної інспекції України №136 від 12.12.2011р. Інспекція складає протоколи про адміністративні правопорушення, накладає адміністративні стягнення у випадках передбачених законом.

Відповідно до п.6.4. Положення Держекоінспекція для виконання покладених на неї завдань має право проводити перевірки з питань, що належать до її компетенції, видавати за їх результатами обов'язкові для виконання приписи, розпорядження.

Із матеріалів справи слідує, що за результатами проведеної позивачем 31.08.2015 р. перевірки було встановлено, що відповідач в порушення вимог ст.ст.44, 48 Водного кодексу України здійснював спеціальне водокористування за відсутності дозволу в період з 19.10.2014р. по 30.10.2014р. при встановленому ліміті забору води на добу 5 821,79 м.куб., тобто підприємством самовільно видобуто 5 821,79х12дн.=69 861,48 м.куб. води.

Відповідно до ст.42 Водного кодексу України водокористувачами в Україні можуть бути підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземні юридичні і фізичні особи та особи без громадянства.

Частиною 2 ст.48 Водного кодексу України передбачено, що спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб.

Згідно п.9 ст.44, ч.1 ст.49 Водного кодексу України водокористувачі зобов'язані здійснювати спеціальне водокористування лише за наявності дозволу.

Відповідно ст.49 Водного кодексу України спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу. Дозвіл на спеціальне водокористування видається: державними органами охорони навколишнього природного середовища - у разі використання води водних об'єктів загальнодержавного значення; Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими Радами за погодженням з державними органами охорони навколишнього природного середовища - у разі використання води водних об'єктів місцевого значення.

В ході вирішення справи судом встановлено, що відповідачу згідно виданого дозволу на спеціальне водокористування №002949 від 18.10.2011р. (термін дії із 18.10.2011р. по 18.10.2014р.) було затверджено ліміт забору води в розмірі 2495 тис, м.куб. за рік.

При цьому, відповідач вчасно звернувся до відповідного органу про надання йому дозволу на спеціальне водокористування, що підтверджено наявним в матеріали справи листом ОСОБА_3 екології та природних ресурсів Хмельницької облдержадміністрації від 03.02.017р. №25. Вказаним листом підтверджено, що відповідна заява Славутського управління водопровідно-каналізаційного господарства із документами на отримання дозволу на спеціальне водокористування надійшла на розгляд ОСОБА_3 03.10.2014р. листом за вх.№04/4476-05 від 03.10.2014р.

Згідно виданого ОСОБА_3 дозволу №351 від 31.10.2014 року (з терміном дії з 31.10.2014р. по 31.10.2017р.) було затверджено ліміт забору води в розмірі 2123.8 тис, м3 за рік.

Відповідно до звітності форма 2-ТП (водгосп) за 2014 рік (затвердженої наказом Держкостату України від 30.09.1997 року №230) Славутським УВКГ за 2014 рік відібрано води в обємі 1400,5 тис м3 води в межах ліміту. Згідно звіту 2-ТП (водгосп) за 4 квартал 2014 року слідує, що за жовтень 2014р. підприємством здійснено забір води в межах ліміту в кількості 119,2 м.куб.

Статтями 110, 111 Водного кодексу України встановлено, що порушення водного законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. Підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземні юридичні і фізичні особи та особи без громадянства зобов'язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень водного законодавства, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України.

Відповідно до ст.68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. Відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища несуть особи, винні у самовільному спеціальному використанні природних ресурсів. Підприємства, установи, організації та громадяни України, а також іноземні юридичні та фізичні особи та особи без громадянства зобов'язані відшкодувати шкоду, завдану внаслідок порушення вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

За таких обставин, судом приймається до уваги, що відповідач у встановленому законом порядку та вчасно звертався до відповідних дозвільних органів за відповідним дозволом, натомість останній було видано із порушенням строків за відсутності вини відповідача.

Згідно з ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. В даній статті міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення. Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; г) вина. Відсутність будь-якого з цих елементів виключає відповідальність у вигляді стягнення збитків, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 1 ст.1172 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідно до роз'яснення Вищого Арбітражного Суду №02-5/215 від 01.04.1994 р. "Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди", крім застосування принципу вини при вирішенні спорів про відшкодування шкоди необхідно виходити з того, що шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв'язку між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду та самою шкодою.

Згідно з п.1.6 Роз'яснення Вищого арбітражного суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього природного середовища" №02-5/744 від 27.06.2001р. вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, господарському суду слід виходити з презумпції вини правопорушника (статті 440 та 442 Цивільного кодексу).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідачем в повному обсязі на підставі поданих доказів та документів доведено відсутність вини у заподіянні шкоди та відсутність самого факту порушення останнім природоохоронного законодавства.

При цьому, наведені позивачем доводи та міркування були спростовані відповідачем за допомогою належних і допустимих доказів, які містяться у матеріалах справи.

Згідно ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Отже, обовязок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. (ст.34 ГПК України).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволені позовних вимог позивача необхідно відмовити у повному обсязі.

Згідно ст.ст.44, 49 ГПК України судові витрати по справі на відповідача не покладаються у звязку із відмовою в позові.

Керуючись ст.ст.12, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, СУД -

ВИРІШИВ:

У позові Державної екологічної інспекції у Хмельницькій області, м. Хмельницький до Славутського управління водопровідно-каналізаційного господарства, м. Славута про стягнення шкоди в розмірі 71 028,17 грн. відмовити.

Повне рішення складено 27.02.2017р.

Суддя В.В. Магера

Віддруковано 2 прим.:

1 - до матеріалів справи;

2 - відповідачу (30000, м.Славута, вул.Ярослава Мудрого, 52)-рекоменд. коресп.