КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" лютого 2017 р. Справа№ 910/25105/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Доманської М.Л.

Алданової С.О.

при секретарі судового засідання: Сотніковій І.О.,

за участю представників сторін:

від позивача: Молчанов П.В. - керівник, витяг з ЄДР

від відповідача: Цвєткова К.В. - довіреність б/н від 02.09.2016.

Корнієнко А.Г. - довіреність б/н від 02.09.2016.

від третьої особи: Кваша О.О. - довіреність б/н від 11.11.2016.

розглянувши апеляційні скарги Приватного підприємства Торгівельна фірма „Антошка" та Товариства з обмеженою відповідальністю „Медіа Рітейл" на рішення господарського суду міста Києва від 06.12.2016 року

у справі № 910/25105/15 (суддя Зеленіна Н.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Українська Музична

Видавнича Група" в особі Приватної організації „Організація

колективного управління авторськими та суміжними правами"

до Приватного підприємства торгівельна фірма „Антошка"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю „Медіа Рітейл"

про стягнення 12 180,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року ПО „Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" звернулась до Господарського суду міста Києва в інтересах ТОВ „Українська Музична Видавнича Група" з позовом до ПП Торгівельна фірма „Антошка" про стягнення 12 180,00 грн. компенсації за порушення майнових авторських прав.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач у справі порушив майнові авторські права позивача шляхом використання спірного музичного твору у власній господарській діяльності без належного дозволу та без сплати авторської винагороди, що є підставою для стягнення з відповідача компенсації.

Рішенням господарського суду міста Києва від 22.12.2015 року у справі № 910/25105/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.06.2016 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 20.09.2016 року рішення господарського суду міста Києва від 22.12.2015 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.06.2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Скасовуючи судові рішення попередніх інстанції, Вищий господарський суд України зазначив, що судами не встановлено, чи має ТОВ „Медіа Рітейл" статус організації колективного управління та відповідно не враховано, що юридична особа, яка не має статусу організації колективного управління, не має права надавати дозвіл іншим особам на використання невизначеного переліку творів.

За наслідками нового розгляду в суді першої інстанції, рішенням господарського суду міста Києва від 06.12.2016 року у справі № 910/25105/15 позов задоволено повністю. Присуджено до стягнення з ПП ТФ „Антошка" на користь ТОВ „Українська Музична Видавнича Група" в особі ПО „Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" 16 000,00 грн. компенсації.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням місцевого господарського суду, ПП Торгівельна фірма „Антошка" звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 06.12.2016 року у справі № 910/25105/15 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Крім того, не погоджуючись із зазначеним рішенням місцевого господарського суду, ТОВ „Медіа Рітейл" звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 06.12.2016 року у справі № 910/25105/15 повністю та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів апеляційні скарги ПП Торгівельна фірма „Антошка" та ТОВ „Медіа Рітейл" у справі № 910/25105/15 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Остапенка О.М., суддів: Верховця А.А., Алданової С.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.12.2016 року вищевказаною колегією суддів апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 13.02.2017 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.

У зв'язку з перебуванням судді Верховця А.А. у відпустці протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 13.02.2017 року для розгляду справи № 910/25105/15 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М., судді: Алданова С.О., Доманська М.Л.

Ухвалою суду від 13.02.2017 року вищевказаною колегією суддів апеляційні скарги прийнято до провадження.

Представники скаржників в судовому засіданні 13.02.2017 року вимоги апеляційних скарг підтримали, просили їх задовольнити, скасувати рішення господарського суду міста Києва від 06.12.2016 року у справі № 910/25105/15 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні проти вимог скаржників, викладених в апеляційній скарзі, заперечував, просив залишити їх без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 06.12.2016 року - без змін.

13.02.2017 року було оголошено вступну та резолютивну частини постанови Київського апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що у задоволенні апеляційних скарг слід відмовити, а рішення господарського суду міста Києва від 06.12.2016 року - залишити без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно із частиною 2 статті 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України „Про авторське право і суміжні права" (далі - Закон) майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями Закону, після чого ця особа стає суб'єктом авторського права.

За приписами ч. 1 ст. 31 Закону автор (чи інша особа, яка має авторське право) може передати свої майнові права, зазначені у статті 15 цього Закону, будь-якій іншій особі повністю чи частково. Передача майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) оформляється авторським договором. Майнові права, що передаються за авторським договором, мають бути у ньому визначені. Майнові права, не зазначені в авторському договорі як відчужувані, вважаються такими, що не передані.

У пункті 7 постанови пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 року № 5 „Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" (далі - постанова № 5) зазначено, що відповідно до статті 45 Закону суб'єкти авторського права і суміжних прав можуть управляти своїми правами: особисто, через свого повіреного, через організацію колективного управління.

Згідно з підпунктом „г" частини першої статті 49 Закону організації колективного управління повинні виконувати від імені суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав і на основі одержаних від них повноважень, зокрема, таку функцію: звертатися до суду за захистом прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав відповідно до статутних повноважень та доручення цих суб'єктів. При цьому окреме доручення для представництва в суді не є обов'язковим.

У пункті 49 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року № 12 „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" наведено, що організації колективного управління, які здійснюють управління майновими правами на твори, повинні довести наявність у них прав на управління авторськими майновими правами певного кола осіб. Отже, у разі звернення організації колективного управління до суду з позовом про захист прав суб'єктів авторського права суд повинен з'ясовувати обсяг повноважень цієї організації згідно з договорами, укладеними цією організацією та суб'єктом авторського права. Якщо у організації колективного управління відсутні повноваження на управління майновими правами суб'єкта авторського права, зокрема, щодо конкретного твору, судам слід відмовляти у задоволенні позову цієї організації.

Документами, що підтверджують право організації на звернення до суду із заявою про захист авторського права та/або суміжних прав, є: видане Міністерством освіти і науки України свідоцтво про облік організацій колективного управління, свідоцтво про визначення організації уповноваженою організацією колективного управління згідно із ст.ст. 42, 43 названого Закону; статут організації, що управляє майновими правами на колективній основі; в інших випадках, ніж передбачені згаданими статтями Закону України "Про авторське право і суміжні права" - договір з особою, якій належать відповідні права, на управління майновими правами на колективній основі, та/або договір з іноземною організацією, що управляє аналогічними правами, і документи, що підтверджують наявність у неї відповідних повноважень.

З матеріалів справи вбачається, ПО „Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" є організацією колективного управління на колективній основі майновими правами суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, що підтверджується виданим Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України свідоцтвом про облік організацій колективного управління від 24.01.2011 року № 18/2011.

01.01.2014 року між ПО „Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" (організація) та ТОВ „Українська музична видавнича група" (видавник) укладено договір про управління майновими авторськими правами № АУ002К з додатками та додатковими угодами до нього (далі - договір від 01.01.2014 року), за умовами якого:

- видавник надає організації повноваження здійснювати колективне управління майновими правами на твори, а саме: дозволяти або забороняти від імені видавника використання об'єктів авторського права третіми особами (пункт 2.1 договору від 01.01.2014 року);

- у випадку виявлення порушення майнових прав організація має право пред'являти заяви, судові позови з метою захисту порушених прав та здійснювати будь-які інші дії - як для захисту прав видавника, так і для реалізації своїх повноважень по управлінню цими правами (пункт 8.3 договору від 01.01.2014);

- договір від 01.01.2014 року набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2014 (пункт 11.1 договору від 01.01.2014 року).

Відповідно до пункту 3.1 договору від 01.01.2014 року видавник надав декларацію щодо переданих в управління музичних творів, зокрема, твору „ІНФОРМАЦІЯ_1"; автори музики: ОСОБА_1, ОСОБА_2; автори тексту: ОСОБА_1, ОСОБА_2; виконавець: ОСОБА_3; відсоток авторських майнових прав на публічне виконання - 50 %; на публічне сповіщення - 50 %.

На підставі цього Договору ПО „ОКУАСП" від ТОВ „УМИГ МЬЮЗИК" передано повноваження здійснювати колективне управління майновими правами, а саме: дозволяти або забороняти від імені Видавника використання, а також збирати винагороду (роялті) за використання, зокрема, твору „ІНФОРМАЦІЯ_1 " (виконавець ОСОБА_3).

Згідно з п. 8.3. Договору, у випадку виявлення порушень прав, Організація має право пред'являти заяви, судові позови з метою захисту порушених прав.

Позивач отримав права, серед іншого, на твір „ІНФОРМАЦІЯ_1" (виконавець ОСОБА_3) за договором про передачу авторських і суміжних прав № НМИ суб 01/11-укр від 31.12.2010 року, укладеним між позивачем та ООО „Национальное музыкальное издательство".

Таким чином, на підставі наявних в справі доказів судом першої інстанції правомірно зроблено висновок, що організацією, яка звернулася з позовом до суду за захистом порушених прав позивача, надано суду належні докази передачі позивачу майнових авторських прав на твір „ІНФОРМАЦІЯ_1" (авторські права на твір 50%), з огляду на наявність доказів такої передачі особами, які володіють зазначеними правами.

Вважаючи права ТОВ „Українська Музична Видавнича Група" на твір під назвою „ІНФОРМАЦІЯ_1" порушеними з огляду на використання відповідачем зазначеного твору у власній господарській діяльності без належного дозволу та без сплати авторської винагороди, приватна організація звернулася з позовом про стягнення з відповідача компенсації.

01.07.2015 року видавник (позивач) надав погодження організації на звернення до суду з позовом до ПП ТФ „Антошка" про захист авторських прав та виплату компенсації за порушення авторських прав на твір „ІНФОРМАЦІЯ_1".

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 03.10.2014 представниками організації складено акт № 23/-03.10.14 фіксації фактів прямого чи опосередкованого комерційного використання музичних творів, опублікованих з комерційною метою фонограм, відеограм, їх примірників та зафіксованих у них виконань, відповідно до якого у приміщенні закладу торгівлі, в якому господарську діяльність здійснює відповідач за адресою: м. Київ, проспект Оболонський, б. 21-Б було зафіксовано факт публічного виконання музичних творів, зокрема, твору під назвою „ІНФОРМАЦІЯ_1" для фонового озвучення приміщення закладу.

Вищезазначений акт колегія суддів вважає належним та допустимим доказом у справі в зв'язку з тим, що Постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2003 року № 71 „Про затвердження розміру, порядку та умов виплати винагороди (роялті) за комерційне використання опублікованих з комерційною метою фонограм, відеограм, їх примірників та зафіксованих у них виконань" (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 02.04.2009 № 450) надано право представникам уповноважених організацій колективного управління фіксувати факти прямого чи опосередкованого комерційного використання опублікованих з комерційною метою фонограм, відеограм, їх примірників та зафіксованих у них виконань, зокрема, за допомогою технічних засобів і (або) шляхом складення відповідного акта фіксації.

Фіксація була проведена як шляхом складання відповідного акту фіксації, так і проведенням відеозапису використання відповідачем музичних творів за допомогою відеокамери Sony DCR-DVD610E s/n 1216765 на оптичний диск MAD 6A 3 D2.

На підтвердження факту здійснення господарської діяльності у відповідному закладі харчування саме відповідачем - ПП Торгівельна фірма „Антошка", позивачем до позовної заяви додано копію фіскального чеку № 404998 від 03.10.2014 року.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 426 Цивільного кодексу України, особа, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, використання об'єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності.

Згідно з п. 5 статті 15 Закону України „Про авторське право та суміжні права", автор (чи інша особа, яка має авторське право) має право вимагати виплати винагороди за будь-яке використання твору.

Відповідно до п. п. 2, 7 ч. 3 ст. 15 Закону виключним правом автора (чи особи, яка має авторське право) є в тому числі право на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами.

Пунктом 5 ст. 15 вказаного Закону, автор (чи інша особа, яка має авторське право), має право вимагати виплати винагороди за будь-яке використання твору.

Відповідно до статей 31, 32, 33 Закону використання творів допускається виключно на основі авторського договору з автором або іншою особою, що має авторське право, або з організацією колективного управління, яким об'єкти авторського права передали повноваження на управління своїми майновими авторськими правами.

Відповідно до ст. 50 Закону, порушенням авторського права є, зокрема, вчинення будь-якою особою дій, які порушують майнові права суб'єктів авторського права, визначені статтею 15, з урахуванням передбачених ст. ст. 21-25 цього Закону обмежень майнових прав.

Згідно зі ст. 1 Закону України „Про авторське право та суміжні права", публічне виконання - це подання за згодою суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав творів, виконань, фонограм, передач організацій мовлення шляхом декламації, гри, співу, танцю та іншим способом як безпосередньо (у живому виконанні), так і за допомогою будь-яких пристроїв і процесів (за винятком передачі в ефір чи по кабелях) у місцях, де присутні чи можуть бути присутніми особи, які не належать до кола сім'ї або близьких знайомих цієї сім'ї, незалежно від того, чи присутні вони в одному місці і в один і той самий час або в різних місцях і в різний час.

У пункті 28 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" зазначено, що з огляду на приписи статті 33 Господарського процесуального кодексу України щодо обов'язку доказування і подання доказів господарському суду у вирішенні питання про те, якій стороні належить доводити обставини, що мають значення для справи про захист авторського права чи суміжних прав, слід враховувати таке:

1) позивач повинен довести належність йому авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об'єктів даних прав відповідачем, а в разі заявлення вимог про відшкодування шкоди - розмір шкоди і причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою та діями відповідача. У випадках коли права автора засвідчено свідоцтвом, виданим в установленому порядку уповноваженим органом, власник майнових прав інтелектуальної власності на твір, які було передано на зазначений у свідоцтві твір, звільняється від доведення належності йому відповідних прав; у таких випадках обов'язок доведення належності цих прав іншій особі, ніж та, що зазначена у свідоцтві, покладається на відповідача;

2) відповідач має довести додержання ним вимог ЦК України і Закону при використанні ним твору та/або об'єкту суміжних прав; в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права та/або суміжних прав, і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами. Крім того, відповідач повинен спростувати визначену цивільним законодавством презумпцію винного заподіяння шкоди (статті 614, 1166 ЦК України).

У прийнятті судового рішення зі спору, пов'язаного з порушенням авторського права та/або суміжних прав, не є достатнім загальне посилання суду на використання твору та/або об'єкта суміжних прав позивачем: мають бути з'ясовані конкретні форма і спосіб використання кожного об'єкта такого права.

Заперечуючи проти задоволення заявлених вимог, відповідач посилається на укладений 01.01.2011 року між ним та ТОВ „Медіа Рітейл" (третя особа) договір про надання послуг №11/02, за умовами якого третя особа передала відповідачу права (невиключну ліцензію) на використання невиключних авторських прав на твори та невиключні суміжні права на фонограми шляхом публічного виконання.

Відповідно до п. 1.1. договору про надання послуг від 01.01.2011 року замовник (відповідач) замовляє виконавцю (третя особа), а виконавець (третя особа) бере на себе зобов'язання за винагороду надати замовнику (відповідачу) на умовах цього договору наступні послуги:

1.1.1. забезпечити цілодобову трансляцію музичних композицій та розміщених по між ними аудіо файлів з інформаційними повідомленнями відповідача за допомогою СD дисків записаних третьою особою та наданих відповідачу, або за допомогою супутникової передачі даних та мережі Інтернет на об'єктах відповідача, зазначених у додатках до даного договору.

1.1.2. при формуванні каталогу музичних композицій третя особа використовує каталог музичних композицій, власником авторських та суміжних прав яких є третя особа, а також каталог музичних композицій опублікованих з ціллю комерційного використання, їх примірників та зафіксованих в них виконань.

Відповідно до п. 5.3 договору про надання послуг від 01.01.2011 року виконавець (третя особа) гарантує, що він є власником авторських та суміжних прав на каталог музичних композицій, які будуть використані для виконання своїх зобов'язань згідно умов цього договору, виконавець (третя особа) надає замовнику (відповідачу) право використовувати (у т.ч. публічно виконувати/сповіщувати) отримані, на виконання умов даного договору, від виконавця (третьої особи) музичні композиції, без обмежень в об'єктах зазначених у додатках до договору.

Додатковою угодою від 10.01.2013 року до вказаного договору сторони погодили доповнити договір по надання послуг пунктом 1.4. та викласти його в наступній редакції: Виконавець передає замовнику невиключні майнові права на музичні твори з текстом або без тексту на невиключні майнові суміжні права на фонограми та зафіксовані у них виконання шляхом публічного виконання, що визначені у Додатках до цього договору.

В той же час, матеріали справи не містять відповідного додатку з каталогом творів, згідно яких би вбачалась передача прав користування відповідачем спірного твору, як і не надано таких доказів суду апеляційної інстанції.

Таким чином, судова колегія не може дійти однозначного висновку про передачу прав від третьої особи на користь відповідача щодо публічного виконання твору під назвою „ІНФОРМАЦІЯ_1".

Також судом встановлено, що 14.04.2014 року між ТОВ „Медіа Рітейл" (третя особа) та ОП „Українська ліга музичних прав" (Ліга), як організацією колективного управління, укладено Договір № Київ /01/04/14 про виплату винагороди (роялті).

Відповідно до п. п. 1., 1.1. Договору № Київ /01/04/14, Каталог Ліги - фонограми, відеограми, у яких зафіксовані виконання музичних творів з текстом або без тексту, майнові права на які передані у колективне управління об'єднанню підприємств "Українська ліга музичних прав" та/або щодо яких об'єднанню надано дозвіл на здійснення збору винагороди за їх використання способом публічного виконання. Предметом Договору є умови використання Компанією способом публічного виконання у зазначених в Додатках до цього Договору закладах,що є клієнтами компанії(на підставі укладених договорів), фонограм (відеограм ), їх примірників, зафіксованих у них музичних творів та їх виконань (далі разом - Фонограми) та сплати Лізі, як організації колективного управління майновими правами суб'єктів авторського права, виконавців, виробників фонограм, виробників відеограм, організацій мовлення, винагороди (роялті) за таке використання Фонограм. Компанія зобов'язується сплачувати Лізі узгоджену в Додатках до цього Договору винагороду за публічне виконання Фонограм.

Пунктами 2.1., 2.1.1. Договору № Київ /01/04/14 передбачено, що Ліга зобов'язується самостійно розподіляти та сплачувати правовласникам винагороду, отриману від Компанії.

В додатку № 2 до договору № Київ/01/04/14 від 14.04.2014 року визначено перелік закладів, в яких третя особа здійснює публічне виконання фонограм; такими закладами є дитячі супермаркети „Антошка", зокрема дитячий супермаркет „Антошка", розташований за адресою: м. Київ, Оболонський проспект, 21-Б.

В той же час, судовою колегією не беруться до уваги посилання відповідача і третьої особи на те, що відповідачем здійснювалось публічне виконання творів на підставі Договору № Київ /01/04/14, оскільки відповідач стороною Договору не являється та, відповідно, не міг набути таких прав від ОП „Українська ліга музичних прав".

Про наведене також свідчать умови укладеного 01.01.2011 року між ТОВ „Медіа Рітейл" та відповідачем договору про надання послуг №11/02, за яким третя особа передала відповідачу права (невиключну ліцензію) на використання невиключних авторських прав на твори та невиключні суміжні права на фонограми шляхом публічного виконання в торгових центрах відповідача.

Тобто, враховуючи всі обставини справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідач, здійснюючи у своєму торгівельному закладі публічне виконання твору „ІНФОРМАЦІЯ_1" (виконавець ОСОБА_3), діяв саме на підставі договору про надання послуг №11/02 від 01.01.2011 року.

У той же час, жодних доказів того, що ТОВ „Медіа Рітейл" являється організацією колективного управління, у розумінні Закону України „Про авторське право і суміжні права", суду не надано.

ТОВ „Медіа Рітейл" одержало право на використання фонограм (відеограм), їх примірників, зафіксованих у них музичних творів та їх виконань способом публічного виконання від організації колективного управління (ОП „Українська ліга музичних прав"). Тобто, таке право на використання творів надано організацією колективного управління саме ТОВ „Медіа Рітейл", і чинним законодавством не передбачено можливості передачі такого права на користь третіх осіб.

Юридична особа, яка не має статусу організації колективного управління, не має й права надавати дозвіл іншим особам на використання невизначеного переліку творів (аналогічна правова позиція викладена у постанові ВГСУ від 19.07.2016 зі справи № 910/26062/15).

З урахуванням викладеного, за результатом розгляду даної справи та на виконання вказівок Вищого господарського суду України, викладених у постанові від 20.09.2016 року у даній справі, місцевим господарським судом вірно встановлено, що:

- позивач є організацією колективного управління, повноважною управляти на колективній основі правами, в тому числі, на музичний твір „ІНФОРМАЦІЯ_1" (виконавець ОСОБА_3); та має право на звернення до суду з позовними вимогами про стягнення компенсації за неправомірне використання вказаного твору;

- відповідачем було використано музичний твір „ІНФОРМАЦІЯ_1" (виконавець ОСОБА_3) у власній господарській діяльності з метою фонового музичного супроводу у приміщенні магазину „Антошка" за адресою: м. Київ, ТРЦ Дрим Таун, пр.-т. Оболонський, б.21-Б;

- відповідачем не укладались договори щодо використання твору з правовласниками вказаного твору або організацією колективного управління, яка має право дозволяти використання творів, збирати та розподіляти винагороду за таке використання;

- ТОВ „Медіа Рітейл" у встановленому законом порядку не набуло статусу організації колективного управління, до функцій якої належить збір, розподіл і виплата зібраної винагороди за використання об'єктів авторського і (або) суміжних прав;

- ТОВ „Медіа Рітейл", на підставі укладеного договору з організацією колективного управління - ОП „Українська ліга музичних прав", набуло прав саме на використання фонограм (відеограм), їх примірників, зафіксованих у них музичних творів та їх виконань способом публічного виконання, а не на подальшу передачу прав на таке використання третім особам.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем було використано музичний твір „ІНФОРМАЦІЯ_1" (виконавець ОСОБА_3) без отримання дозволу на таке використання у встановленому законом порядку та без виплати винагороди за його використання.

Дослідивши зібрані у матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про те, що відповідач, використовуючи при здійсненні власної господарської діяльності музичний твір твору „ІНФОРМАЦІЯ_1" (виконавець ОСОБА_3) шляхом публічного виконання, не дотримався вимог Цивільного кодексу України та Закону України "Про авторське право і суміжні права".

ПО „ОКУАСП" у позовній заяві просить суд стягнути з відповідача 12 180,00 грн. компенсації.

Пунктом "г" частини першої статті 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" (далі - Закон) передбачено право суб'єкта авторського права подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій.

Таким чином, стягнення компенсації є альтернативним видом відповідальності.

Пунктом "г" частини другої статті 52 Закону передбачено, що суд має право постановити рішення чи ухвалу про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

При цьому, чинне законодавство не містить приписів щодо безпосереднього причинного зв'язку між фактом завдання збитків та їх розміром і розміром можливої компенсації.

Так, приписи Цивільного кодексу України та Закону не ставлять розмір компенсації у залежність від кількості використаних об'єктів або їх складових частин (не містять приписів стосовно залежності розміру компенсації), а лише встановлюють право стягнення компенсації, виходячи з самого факту вчинення порушення авторського права. Інші обставини (стосовно систематичності вчинення порушень, їх (його) обсягу, кількості неправомірно використаних об'єктів тощо), в свою чергу, повинні враховуватися судом у визначенні суми компенсації в кожному конкретному випадку, виходячи з меж, встановлених згаданою статтею 52 Закону (від 10 до 50 000 мінімальних заробітних плат).

Аналогічна позиція Вищого господарського суду України викладена, зокрема, в оглядовому листі № 01-06/417/2012 від 04.04.2012 року.

У той же час, як вірно встановлено судом, розмір мінімальної заробітної плати станом на дату прийняття оскаржуваного рішення становив 1 600,00 грн., а відтак, беручи до уваги зазначену позицію ВГСУ та обставини порушення відповідачем виключних майнових авторських прав, з огляду на спрямованість застосовуваних судом компенсаційних заходів на захист порушеного права, з урахуванням загальних засад цивільного законодавства - справедливості, добросовісності, розумності, суд вважає обґрунтованим стягнення заявленої позивачем компенсації у розмірі 16 000,00 грн., тобто у розмірі 10 мінімальних заробітних плат за допущене порушення.

За наведених вище обставин, судова колегія дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду про доведеність та обґрунтованість позовних вимог і як наслідок їх задоволенні у повному обсязі, прийнято відповідно до норм чинного законодавства, доводи скаржників, викладені в апеляційних скаргах є необґрунтованими, безпідставними та правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак правових підстав для їх задоволення та скасування оскаржуваного рішення не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Приватного підприємства Торгівельна фірма „Антошка" та Товариства з обмеженою відповідальністю „Медіа Рітейл" на рішення господарського суду міста Києва від 06.12.2016 року у справі № 910/25105/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 06.12.2016 року у справі № 910/25105/15 залишити без змін.

3. Копію постанови суду надіслати сторонам.

4. Справу № 910/25105/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді М.Л. Доманська

С.О. Алданова