ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 року Справа № 922/1021/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:
головуючого суддіГольцової Л.А.(доповідач),
суддів:Барицької Т.Л., Іванової Л.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області
на рішення Господарського суду Харківської області від 05.09.2016
та на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 23.11.2016
у справі№ 922/1021/16
Господарського судуХарківської області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-будівельне підприємство "Азовінтекс"
доРегіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області
прозобов`язання укласти договір
за участю представників:
позивача - Ніколенко І.В., довір. № 522/06-195 від 26.12.2016
відповідача - Лисий В.І., довір. від 27.10.2016

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду Харківської області від 05.09.2016 у справі № 922/1021/16 (суддя Сальнікова Г.І.) частково задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-будівельне підприємство "Азовінтекс" (позивач). Внесені зміни до договору про покладання зобов`язань, посвідченого 25.04.2008 приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Дубровською О.А. за реєстровим №2490, яким подовжено визначений в пункті 1.1 договору про покладання зобов`язань, посвідченого 25.04.2008 приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Дубровською О.А. строк завершення будівництва і введення в експлуатацію об`єкта незавершеного будівництва "9-ти поверховий 96 квартирний житловий будинок із вбудовано-прибудованою стоматологічною поліклінікою" на 4 роки, виклавши п.1.1 договору про покладання зобов`язань у наступній редакції: "Подовжити строк завершення будівництва введення в експлуатацію об`єкта незавершеного будівництва "9-ти поверховий 96 квартирний житловий будинок із вбудовано-прибудованою стоматологічною поліклінікою", розташованого за адресою: м. Маріуполь, Приморський район - 52, на строк який дорівнює 4 (чотири) роки, відлік якого починається з дати внесення цих змін. Стягнуто з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-будівельне підприємство "Азовінтекс" судовий збір в сумі 1 378,00 грн.
Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 23.11.2016 у даній справі (головуючий суддя Плахов О.В., судді: Здоровко Л.М., Шутенко І.А.) залишено без змін рішення Господарського суду Харківської області від 05.09.2016 у справі № 922/1021/16.
Не погоджуючись із вказаними судовими актами, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області звернулось з касаційною скаргою, в якій просило Вищий господарський суд України скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 05.09.2016 у справі № 922/1021/16 в частині задоволення позову, скасувати постанову Харківського апеляційного господарського суду від 23.11.2016 у даній справі у повному обсязі та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог. В іншій частині рішення місцевого суду залишити без змін.
В касаційній скарзі заявник вказує на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.
Усіх учасників судового процесу відповідно до статті 111-4 Господарського процесуального кодексу України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.
Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм судами попередніх інстанцій належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин справи, дотримання норм права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Місцевим та апеляційним господарськими судами під час розгляду справи встановлено, що 22.12.1998 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області та Закритим акціонерним товариством "Азовзв`язокбуд" укладено договір № 2737 купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва (договір купівлі-продажу), відповідно до якого первісний покупець одержав у власність об`єкт незавершеного будівництва: 9-ти поверховий 96-ти квартирний житловий будинок № 2 із вбудовано-прибудованою стоматологічною поліклінікою (об`єкт незавершеного будівництва), розташований за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, Приморський район 52.
24.02.2000 між Закритим акціонерним товариством "Азовзв`язокбуд" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Проектно-будівельне підприємство "Азовінтекс" укладено біржовий контракт № 26661 (біржовий контракт), відповідно до якого право власності на вказаний вище об`єкт незавершеного будівництва перейшло до ТОВ "Проектно-будівельне підприємство "Азовінтекс".
Додатковою угодою № 1 від 30.03.2003 до біржового контракту Товариство з обмеженою відповідальністю "Проектно-будівельне підприємство "Азовінтекс" та Закрите акціонерне товариство "Азовзв`язокбуд" здійснили перенесення на ТОВ "Проектно-будівельне підприємство "Азовінтекс" приватизаційних умов (зобов`язань первісного покупця), передбачених договором купівлі-продажу, в тому числі щодо завершення будівництва об`єкта незавершеного будівництва та введення його в експлуатацію у визначені строки.
На виконання рішення Господарського суду Донецької області від 24.01.2008, яке залишено в силі постановою Донецького апеляційного господарського суду від 27.03.2008 у справі № 1/407пд, між ТОВ "ПБП "Азовінтекс" та Регіональним відділенням фонду державного майна України по Донецькій області 25.04.2008, укладено договір про покладання зобов`язань, по завершенню будівництва об`єкту незавершеного будівництва що розташований за адресою: м. Маріуполь, Приморський район-52 та посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Дубровською О.А., та зареєстрованого у реєстрі за № 2490 (договір про покладання зобов`язання).
Пунктом 1 договору про покладення зобов`язань за позивачем закріплено приватизаційні умови (зобов`язання) первісного покупця щодо об`єкту приватизації, передбачені вказаним вище договором купівлі-продажу.
Згідно з пунктом 1.1. договору ТОВ "ПБП "Азовінтекс" зобов`язалось завершити будівництво і ввести в експлуатацію об`єкт незавершеного будівництва протягом 3 років від дати нотаріального посвідчення договору.
У квітні 2011 ТОВ "ПБП "Азовінтекс" звернулось до Господарського суду Донецької області з позовною заявою щодо подовження строків будівництва на 5 років.
Рішенням Господарського суду Донецької області від 24.10.2013 у справі № 33/29пд позовні вимоги ТОВ "ПБП "Азовінтекс" задоволені, подовжено строк завершення будівництва і введення в експлуатацію об`єкту незавершеного будівництва "9-ти поверховий 96 квартирний житловий будинок із вбудовано-прибудованою стоматологічною поліклінікою", розташованого за адресою: м.Маріуполь, Приморський район-52, на 5 років, тобто до 13.08.2015".
Судом при розгляді вказаної справи встановлено, що ТОВ "ПБП "Азовінтекс", на виконання умов договору про покладення зобов`язань від 25.04.2008, розробив та погодив проект будівництва багатоквартирного житлового будинку, що підтверджується експертним висновком № 31/2 від 18.03.2009; 07.07.2010 між Маріупольською міською радою та ТОВ "ПБП "Азовінтекс" укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого рада, згідно з рішенням Маріупольської міської ради від 26.05.2010 № 5/43-6512, надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться по пр. Нахімова, 2 у Приморському районі м. Маріуполя; 13.08.2010 отримано дозвіл Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Донецькій області № 10/10/384.
Судове рішення мотивовано тим, що саме з 13.08.2010 ТОВ "ПБП "Азовінтекс" мав право приступити до виконання будівельних робіт з дотриманням всіх приписів чинного законодавства України, завершення будівництва спірного об`єкту без вчинення всіх необхідних для цього дій, а саме: оформлення земельної ділянки в оренду шляхом укладання договору та отримання дозволу на виконання будівельних робіт, було б порушенням не тільки умов договору купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва № 2737 від 22.12.1998 та договору про покладення зобов`язань від 25.04.2008, але і чинного законодавства України в галузі будівництва.
29.04.2014 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Проектно-будівельне підприємство "Азовінтекс" укладено договір про внесення змін до договору про покладення зобов`язань від 25.04.2008, відповідно до якого продовжено визначений в пункті 1. договору про покладання зобов`язань строк завершення будівництва і введення в експлуатацію об`єкта незавершеного будівництва "9-ти поверховий 96 квартирний житловий будинок із вбудовано-прибудованою стоматологічною поліклінікою", розташованого за адресою: м. Маріуполь, Приморський район-52, на 5 років, тобто до 13.08.2015".
Рішенням Господарського суду Харківської області від 16.12.2015 у справі № 922/5781/15, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 01.02.2016, відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Проектно-будівельне підприємство "Азовінтекс" у задоволенні позову про внесення змін до договору про покладання зобов`язань від 25.04.2008 посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу за № 2490, виклавши пункт 1 договору у наступній редакції: "Строк завершення будівництва і введення в експлуатацію об`єкту незавершеного будівництва "9-ти поверховий 96 квартирний житловий будинок із вбудовано - прибудованою стоматологічною поліклінікою", розташованою за адресою: м. Маріуполь, Приморський район - 52, дорівнює 3 роки, відлік якого починається з дати набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції військових дій на території України".
Рішення мотивовані тим, що відповідно до частини 2 статті 187 Господарського кодексу України день набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.
Під терміном у частини 2 статті 251 Цивільного кодексу України розуміється певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Тобто, з урахуванням приписів законодавства, початком строку виконання зобов`язання сторін після внесення змін до договору про покладання зобов`язань від 25.04.2008, який укладено між сторонами на строк 3 роки, є день набрання чинності рішення Господарського суду Харківської області від 16.12.2015, а не дата набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції військових дій на території України", який у даний час не набрав чинності.
Суди дійшли висновку, що вимога, яка базується на умові виникнення певної обставини (Указ Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України) не може бути задоволена.
Позивач звернувся до відповідача 16.02.2016 з пропозицією щодо зміни строків завершення будівництва об`єкта, та направив на його адресу проект відповідної додаткової угоди. Від укладання якої відповідач відмовився, що підтверджується листом №11-10-01267 від 21.09.2015.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Проектно-будівельне підприємство "Азовінтекс", звернулось до суду з позовною заявою, в якій просило суд зобов`язати Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області укласти з ТОВ "ПБП "Азовінтекс" договір про внесення змін до договору про покладання зобов`язань, посвідченого 25.04.2008 приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Дубровською О.А. за реєстровим № 2490, про подовження визначеного в пункті 1. договору про покладання зобов`язань, посвідченого 25.04.2008 приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Дубровською О.А. за реєстровим № 2490, строку завершення будівництва і введення в експлуатацію об`єкта незавершеного будівництва "9-ти поверховий 96 квартирний житловий будинок із вбудовано-прибудованою стоматологічною поліклінікою", розташованого за адресою: м. Маріуполь, Приморський район-52, на строк який дорівнює 4 роки, та відлік якого починається з дати підписання цього договору.
Судами попередніх інстанцій частково задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-будівельне підприємство "Азовінтекс".
Частинами 1, 2 статті 652 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.
Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:
1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;
2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;
3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;
4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.
Суди вказують на наявність у позивача ліцензії на здійснення будівельних робіт, обігових коштів, персоналу для виконання робіт та продовження здійснення статутної діяльності, але не в повній потужності через втрату техніки, що знаходиться на тимчасово непідконтрольних Україні територіях, та зайняттю добровольчим батальйоном "Азов" приміщень та техніки, що належать підприємству, що підтверджується матеріалами справи. Позивачем побудовано залізобетонний каркас будівлі та продовжуються вестись роботи по будівництву фасаду будинку та витрачено на будівництво об`єкта більше 53 791 147,00 гривень.
Позивач звертався до банківських установ з пропозицією щодо виділення кредиту та отримував відмову в кредитуванні в м. Маріуполі Донецької області з метою будівництва багатоповерхових будинків.
Отже дії позивача направлені на досягнення результату для подальшого продовження та завершення будівництва у строк.
Судами надано правову оцінку сертифікатам та висновкам торгово-промислової палати, що свідчать про неможливість виконання покладених на підприємство обов`язку у зв`язку із вибуттям з володіння позивача, за обставин що від нього не залежать, майна, необхідного для продовження будівельних робіт, та обставин які настали, але не могли бути передбачені позивачем при укладені договору. Матеріали справи свідчать, що позивач не уникає від обов`язку по будівництву будинку (акти приймання виконаних підрядних робіт, договори оренди техніки наявні в матеріалах справи).
Суди, з урахуванням норм статті 652 Цивільного кодексу України, дійшли висновку, що позивач не мав і не має фактичної можливості завершити будівництво об`єкта у строки, передбачені договором про внесення змін від 29.04.2014, за обставин які сторона не могла усунути після їх виникнення без внесення відповідних змін до договору.
Крім того, пунктом 4 договору про покладення зобов`язань від 25.04.2008 передбачено, що при невиконанні ТОВ "Проектно-будівельне підприємство "Азовінтекс" умов цього договору, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області має право розірвати його у встановленому законодавством порядку, при цьому об`єкт повертається до державної власності.
Відповідно до статті 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Закріплюючи право кожного на мирне володіння своїм майном, стаття 1 за своєю суттю є гарантією права власності (рішення від 13 червня 1979 року у справі "Маркс проти Бельгії").
Під дію статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції підпадає право вимоги, якщо воно достатньою мірою встановлене, щоб являти собою актив. Коли основою вимоги є майновий інтерес, то особа, яка її має, вважатиметься такою, що має "легітимне сподівання" ("Федоренко проти України", "Едуард Петрович Мельник проти України") на отримання майна, за наявності однієї з умов, зокрема, достатнього правового підґрунтя у національному законодавстві, що підтверджує вимогу ("Брезовец проти Хорватії", "Рисовський проти України", "Кечко проти України", "Стреч проти Великобританії", "Москаль проти Польщі", "Сук проти Укрїни", "Федоренко проти України", "Україна-Тюмень проти України").
Тобто, укладаючи біржовий контракт № 26661 та договір про покладання зобов`язань, по завершенню будівництва об`єкта незавершеного будівництва від 25.04.2008, що розташований за адресою: м. Маріуполь, Приморський район-52, ТОВ "Проектно-будівельне підприємство "Азовінтекс" мало законні сподівання на отримання майна.
Суд нагадує, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована в основному на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу приймати деякі необхідні заходи, спрямовані на захист права власності.
У кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права, Суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.
(Справи "Новоселецький проти України", "Совтрансавто проти України", "Суханов та Ільченко проти України".
Враховуючи вищенаведене, судами попередніх інстанцій правомірно задоволено позовні вимоги позивача, в частині зобов`язання внесені зміни до договору про покладання зобов`язань від 25.04.2008.
Виходячи із встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, з урахуванням того, що господарські суди у порядку статті 43 Господарського процесуального кодексу України всебічно і повно дослідили подані сторонами докази, усім доводам надали обґрунтовану та належну правову оцінку, проаналізували відносини сторін та правильно застосували до спірних правовідносин норми матеріального і процесуального права, відсутні підстави для зміни або скасування рішень судів попередніх інстанцій.
Доводи касаційної скарги не спростовують правильного висновку судів попередніх інстанцій, зводяться передусім до переоцінки доказів у справі, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, передбачених статтями 111-5, 111-7 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Харківської області від 05.09.2016 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 23.11.2016 у справі № 922/1021/16 залишити без змін.

Головуючий суддя Л.А. ГОЛЬЦОВА

Судді Т.Л. БАРИЦЬКА
Л.Б. ІВАНОВА