номер провадження справи 35/149/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2017 Справа № 908/3368/16

Суддя господарського суду Запорізької області Топчій О.А.

при секретарі Осоцькому Д.І.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, головний юрисконсульт, довіреність № 294 від 16.12.2016р.

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № б/н від 20.05.2016р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

За позовом Публічного акціонерного товариства ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО, м. Запоріжжя

до Комунального підприємства Підприємство комунальної власності Енергодарської міської ради, Запорізька область, м. Енергодар

про стягнення заборгованості в сумі 27138,97 грн.

ВСТАНОВИВ:

19.12.2016р. до господарського суду Запорізької області звернулося Публічне акціонерне товариство ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО з позовом до Комунального підприємства Підприємство комунальної власності Енергодарської міської ради про стягнення заборгованості за договором № 67-13/у про встановлення сервітуту від 03.07.2013р. у сумі 17740,85 грн.

Позивач, обґрунтовуючи свій позов, посилається на те, що 03.07.2013р. між Публічним акціонерним товариством ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО та Комунальним підприємством Підприємство комунальної власності Енергодарської міської ради укладено договір № 67-13/у про встановлення сервітуту, за умовами якого позивач зобовязався надати відповідачу в обмежене користування земельну ділянку загальною площею 1,6278 га, а відповідач зобовязався оплачувати користування земельним сервітутом.

Позивач свої обовязки за договором № 67-13/у виконав у повному обсязі, що підтверджується актами про користування земельним сервітутом за липень 2016р. на суму 4170,42 грн. від 31.07.2016р., за серпень 2016р. на суму 4170,42 грн. від 31.08.2016р., за вересень 2016р. на суму 4170,42 від 30.09.2016р., за жовтень 2016р. на суму 4170,42 від 31.10.2016р.

Відповідач виконував свої зобовязання за договором № 67-13/у не належним чином, у звязку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем по оплаті за користування земельним сервітутом у сумі 16681,68 грн.

У звязку з простроченням виконання зобовязань за договором № 67-13/у від 03.07.2013р. позивачем нараховано відповідачу 428,98 грн. пені, 88,87 грн. 3 % річних та 541,32 грн. інфляційних втрат.

Позивач звернувся до суду та просив суд стягнути з відповідача суму основного боргу, пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

19.12.2016 року автоматизованою системою документообігу господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справу розподілено судді Топчій О.А.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 20.12.2016р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі, присвоєно справі номер провадження 35/149/16 та призначено розгляд справи на 19.01.2017р. о 14 год. 10 хв.

19.01.2017р. на адресу господарського суду Запорізької області від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог № 136/1000 від 17.01.2017р., відповідно до якої позивач просив суд стягнути з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО суму 22422,87 грн., а саме: суму заборгованості в розмірі 20852,10 грн., суму пені в розмірі 722,87 грн., суму індексу інфляції в розмірі 696,04 грн. та суму 3% річних у розмірі 151,86 грн.

У судовому засіданні 19.01.2017р. представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 17.01.2017р. просив суд позов задовольнити та надав копію державного акту на право постійного користування землею та копії супровідних листів про направлення актів про користування земельним сервітутом відповідачу.

Документи надані позивачем долучені до матеріалів справи.

У судове засідання 19.01.2017р. представник відповідача не зявився, відзив на позовну заяву не надав, вимоги ухвали суду від 20.12.2016р. не виконав, про причини неможливості зявитись у судове засідання суд не повідомив.

Ухвалою господарського суду від 19.01.2017р. заява позивача про збільшення позовних вимог № 136/1000 від 17.01.2017р. прийнята судом, у звязку з неявкою відповідача з метою повного, всебічного та обєктивного розгляду справи розгляд справи був відкладений до 15.02.2017р. о 10 год. 30 хв.

15.02.2017р. через Відділ документального забезпечення господарського суду позивач надав заяву про збільшення розміру позовних вимог № 472/1000 від 13.02.2017р, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО суму 27138,97 грн., а саме: суму заборгованості в розмірі 25022,52 грн., суму пені в розмірі 977,21 грн., суму індексу інфляції в розмірі 932,91 грн. та суму 3% річних у розмірі 206,33 грн.

Також, 15.02.2017р. через Відділ документального забезпечення господарського суду відповідач надав суду клопотання про відкладення розгляду справи від 15.02.2017р., в якому просить суд відкласти розгляд справи на іншу дату, у звязку з неотриманням від позивача копії позовної заяви з додатками та вказав, що про розгляд справи дізнався з веб-сайту Судова влада України, а тому не в змозі забезпечити всебічне, повне та обєктивне дослідження всіх обставин справи.

У судовому засіданні 15.02.2017р. представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 15.02.2017р. просив суд позов задовольнити.

У судовому засіданні 15.02.2017р. представник відповідача підтримав своє клопотання про відкладення розгляду справи з підстав викладених у клопотанні.

Розглянувши заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог № 472/1000 від 13.02.2017р, суд зазначає наступне:

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Як зазначено в абзаці 1 пункту 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суд України від 26.12.2011р. № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

Заява позивача про збільшення розміру позовних вимог прийнята судом, оскільки подана у відповідності до ст. 22 ГПК України. Справа розглядається з урахування збільшення позовних вимог.

Розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, суд зазначає про наступне:

До позовної заяви позивачем надані докази направлення копії позовної заяви № 4078/1000 від 09.12.2016р. з додатками на адресу відповідача, а саме: квитанція № 87/23 від 09.12.2016р. та опис вкладення у цінний лист від 09.12.2016р. (а.с. 7-8).

Суд вказує відповідачу, що якщо відповідних доказів направлення копії позовної заяви з додатками на адресу відповідача у справі не містилось, суд би повернув позовну заяву позивачу без розгляду у відповідності до вимог ст. 63 ГПК України.

Крім того, про розгляд даної справи відповідач був повідомлений ще 26.12.2016р., про що свідчить відповідна відмітка про отримання ухвали про порушення провадження у справі № 908/3368/16 від 20.12.2016р. на повідомленні про вручення поштового відправлення № 694, яке знаходиться в матеріалах справи (а.с.29).

А відтак у відповідача було достатньо часу з 26.12.2016р. по день судового засідання 15.02.2017р. для можливості скористатися своїм правом ознайомитись з матеріалами справи, зробити з них витяги, зняти копії, та надати свої пояснення у відповідності до ст. 22 ГПК України.

Отже, доводи відповідача стосовно неможливості забезпечити всебічне, повне та обєктивне дослідження всіх обставин справи, у звязку з неотриманням позову, судом розцінюється як затягування розгляду справи.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 69 ГПК України, спір має бути вирішений господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви.

Відповідно до штемпеля господарського суду Запорізької області позовна заява одержана судом 19.12.2016р.

Отже, строк розгляду справи закінчується 19.02.2017р.

Клопотання про продовження строку розгляду справи суду відповідачем не надано.

З огляду на вищевикладене суд відхиляє клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, та розглядає справу по суті.

За клопотанням представників позивача та відповідача розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації.

В судовому засіданні 15.02.2017р., на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, судом встановлено наступне.

03.07.2013р. між Публічним акціонерним товариством ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО (надавач сервітутних прав, позивач у справі) та Комунальним підприємством Підприємство комунальної власності Енергодарської міської ради (набувач сервітутних прав, відповідач у справі) укладений договір про встановлення сервітуту № 67-13/у. Відповідно до умов договору, надавач сервітутних прав має право користування земельною ділянкою, на підставі державного акту на право постійного користування землею, виданого Енергодарською міською радою народних депутатів Запорізької області № 19 від 16 серпня 1999 року, 1-ЗП № 003447, а набувач сервітутних прав використовує ділянку для експлуатації підводящіх теплових мереж та відповідно з тим встановляється сервітут відповідно до положень Земельного кодексу України.

Згідно пункту 1.1 договору № 67-13/у, предметом цього договору є встановлення:

Прав набувача сервітутних прав та уповноважених ним осіб на обмежене користування земельною ділянкою площею 1,6278 га (згідно плану земельного сервітуту), що належить надавачу сервітутних прав;

Обсягу прав користування земельною ділянкою набувача сервітутних прав та уповноважених ним осіб, що вони матимуть в звязку із встановленням сервітуту (надалі обсяг сервітутних прав);

Меж розповсюдження обсягу сервітутних прав на земельну ділянку.

Пунктом 2.1 договору № 67-13/у встановлено, що за цим договором надавач сервітутних прав надає і передає набувачу сервітутних прав строком на 49 років, право сервітуту на земельну ділянку, що розташована за адресою: Запорізька область, місто Енергодар.

Доказів розірвання договору про встановлення сервітуту № 67-13/у від 03.07.2013р. сторони суду не надали, а отже на день розгляду справи, вказаний договір є чинним.

Відповідно до п. 3.1 договору № 67-13/у, розмір плати за користування земельним сервітутом становить 46216,50 грн. (сорок шість тисяч двісті шістнадцять гривень 50 копійок) на рік, у т.ч. ПДВ 7702,75 грн.

Додатковою угодою № 1 від 13.10.2014р. сторони внесли зміни до п. 3.1 договору № 67-13/у, та виклали в наступній редакції: Розмір плати за користування земельним сервітутом становить 49087,92 грн. (сорок девять тисяч вісімдесят сім грн. 92 коп.) за рік, у т.ч. ПДВ 8181,32 грн.

У відповідності до п. 3.2 договору № 67-13/у, плата за користуванням земельним сервітутом вноситься щомісячно в розмірі 1/12 частини річної плати, що становить 3851,38 грн., у т.ч. ПДВ 641,90 грн., не пізніше 20 числа наступного за звітним місяцем.

Додатковою угодою № 1 від 13.10.2014р. сторони внесли зміни до п. 3.2 договору № 67-13/у, та виклали його в наступній редакції:

Плата за користування земельним сервітутом за період з 01.01.2014р. по 01.04.2014р. вноситься щомісячно в розмірі 3851,38 грн., у т.ч. ПДВ 641,90 грн., не пізніше 20 числа наступного за звітним місяцем.

Плата за користування земельним сервітутом за період з 01.04.2014р. вноситься щомісячно і становить 4170,42 грн. (чотири тисячі сто сімдесят грн. 42 коп.), у тому числі ПДВ 695,07 грн., не пізніше 20 числа наступного за звітним місяцем.

Згідно п. 3.3 договору № 67-13/у, розрахунок між сторонами оформлюється щомісячно відповідним актом, який оформлюється в двох екземплярах і посвідчується підписами сторін, надавач сервітутних прав зобовязаний направити акт про користування земельним сервітутом набувачу сервітутних прав до 25 числа поточного місяця. Набувач сервітутних прав зобовязаний підписати акт про користування земельним сервітутом та до 2 числа наступного за звітним місяцем надіслати до адреси надавача сервітутних прав.

У відповідності до п. 3.3 договору № 67-13/у позивач виконав свої зобовязання, що підтверджується актами про користування земельним сервітутом за липень 2016 року на суму 4170,42 грн. від 31.07.2016р., за серпень 2016 року на суму 4170,42 грн. від 31.08.2016р., за вересень 2016 року на суму 4170,42 грн. від 30.09.2016р., за жовтень 2016 року на суму 4170,42 грн. від 31.10.2016р., за листопад 2016 року на суму 4170,42 грн. від 30.11.2016р., за грудень 2016 року на суму 4170,42 грн. від 31.12.2016р., загальна сума основної заборгованості за користування земельним сервітутом становить 25022,52 грн.

Відповідно до пунктів 3.2 та 3.3 договору № 67-13/у з урахуванням змін внесених додатковою угодою № 1 від 13.10.2014р. та додаткової угоди від 13.05.2016р., обовязок відповідача щодо оплати за користування земельним сервітутом не виконаний.

Заборгованість за користування земельним сервітутом за період з липня 2016 року по грудень 2016 року у сумі 25022,52 грн. відповідачем не оплачена.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем умов договору на його адресу надсилалась претензія (вимога про сплату) № 2698/1000 від 22.09.2016 р., з вимогою сплати суму основного боргу за користування земельним сервітутом.

Претензія залишена відповідачем без відповіді, борг не сплачений, що в свою чергу стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Оцінюючи надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 25022,52 грн. підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 401 Цивільного кодексу України визначено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду (частина 3 статті 403 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства не виконав у повному обсязі взяті на себе зобов'язання щодо внесення плати за користування земельним сервітутом за період з липня 2016 року по грудень 2016 року за договором про встановлення сервітуту № 67-13/у від 03.07.2013р. з урахуванням додаткової угоди № 1 від 13.10.2014р., та додаткової угоди від 13.05.2016р. у зв'язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у сумі 25022,52 грн.

Відповідно до ст. 193 ГК України господарські зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Укладаючи договір, кожна із сторін прийняла на себе певні зобовязання щодо його виконання, однак відповідач, покладений на нього обовязок щодо оплати за користування земельним сервітутом за період з липня 2016 року по грудень 2016 року на суму 25022,52 грн. у встановлений договором строк, не виконав, факт порушення відповідачем умов, визначених договором, доведений, підтверджується матеріалами.

Жодних спростувань відсутності боргу відповідачем не надано.

Отже, вимога позивача про стягнення із відповідача 25022,52 грн. основного боргу обґрунтована та задовольняється судом.

На особу, яка допустила неналежне виконання зобовязань, покладаються додаткові юридичні обовязки, в тому числі передбачені статтями 611, 625 ЦК України.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У звязку з неналежним виконання відповідачем взятих на себе зобовязань, щодо повної та своєчасної сплати платежів за користування земельним сервітутом, позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 13.02.2017р. № 472/1000, пеню з 21.0.2016р. по 13.02.2017р. у розмірі 977,21 грн., 3% річних за період з 21.08.2016р. по 13.02.2017р. у розмірі 206,33 грн. та інфляційні втрати згідно з розрахунком за період з вересня 2016 р. по січень 2017 р. у розмірі 932,91 грн.

Перевіривши правильність нарахування 3% річних та інфляційних втрат за допомогою інформаційної системи Законодавство, судом встановлено, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 3% річних у розмірі 206,33 грн. та інфляційні витрати в розмірі 932,91 грн.

Вимоги про стягнення з відповідача пені в розмірі 977,21 грн., нарахованої позивачем за період з 21.08.2016р. по 13.02.2017р., суд вважає такими, що не підлягають задоволенню, оскільки необхідною умовою виникнення права на пеню (неустойку) є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, вид правопорушення, за який вона стягується і конкретний її розмір.

Дослідивши взаємовідносини, що склалися між сторонами даної справи, суд встановив, що сторонами не узгоджено умови (розмір) щодо відповідальності відповідача за порушення зобовязань у вигляді пені за несвоєчасну оплату за користування земельним сервітутом, а стаття 231 Господарського кодексу України визначає лише правило розрахунку штрафних санкцій, при цьому їх розмір має бути закріплений у договорі. Стаття 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань також не встановлює розмір пені, а лише законодавчо обмежує його.

Таким чином, посилання позивача на ст. 232 Господарського кодексу України та ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань суд вважає безпідставним. У зв`язку із тим, що сторони не погодили конкретний розмір пені за невиконання або неналежне виконання зобов`язань, іншими актами цивільного законодавства конкретний розмір санкцій за вчинення зазначеного господарського правопорушення не встановлено, підстави для стягнення заявленої позивачем пені відсутні, внаслідок чого в задоволенні вимог про стягнення 977,21 грн. пені відмовляється.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Враховуючи викладене вище, позовні вимоги задовольняються судом частково.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача, пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства Підприємство комунальної власності Енергодарської міської ради (71503, Запорізька область, м. Енергодар, пр. Будівельників, 17, офіс 5-1, п/в 3, а/с 376; ) на користь Публічного акціонерного товариства ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО (69006, м. Запоріжжя, вул. Добролюбова, 20; ) основний борг в сумі 25022 (двадцять пять тисяч двадцять дві) грн. 52 коп., 3% річних в сумі 206 (двісті шість) грн. 33 коп., інфляційні втрати в сумі 932 (девятсот тридцять дві) грн. 91 коп. та судовий збір у розмірі 1542 (тисячу пятсот сорок дві) грн. 39 коп.

Видати наказ.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку для подання апеляційної скарги з моменту оформлення та підписання повного тексту рішення.

Повне рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 ГПК України 20.02.2017 р.

Суддя О.А. Топчій