ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"21" лютого 2017 р.Справа № 916/3369/16

Господарський суд Одеської області у складі судді Смелянець Г.Є.,

при секретарі судового засідання Кубишко Х.М.

розглянувши справу №916/3369/16

за позовом Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради

до відповідачів: 1) Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській області; 2) Фізична особа -підприємець ОСОБА_1

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1: Державний заклад „Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій ім. В.П.Чкалова" МОЗ України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача -1: Міністерство охорони здоровя України

про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки

за участю представників:

від прокуратури: Шивцова С.А. на підставі посвідчення

від позивача: Чернова Г.А. на підставі довіреності

від відповідача-1: Данилов К.О. на підставі довіреності

від відповідача -2: ОСОБА_5 на підставі довіреності

від третьої особи -1: Пархоменко Є.Г. на підставі довіреності

від третьої особи -2: Мовіле О.С. на підставі довіреності

В С Т А Н О В И В:

Заступник прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради звернувся до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області та Фізичної особи -підприємця ОСОБА_1 з позовом, в якому просить господарський суд Одеської області визнати недійсним договір оренди земельних ділянок площею 133,5 кв.м., 214,5 кв.м., 50 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, укладеного шляхом підписання удаваного правочину - договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, а саме: бетонного покриття пішохідних доріжок (парники), площею 133,5 кв.м., ґрунтової ділянки (насипний грунт під стелажем між доріжками) площею 214,5 кв.м., щебеневого майданчику площею 50 кв.м., розміщених за адресою: АДРЕСА_1, що перебувають на балансі Клінічного санаторію ім. В.П. Чкалова, укладеного 23.11.2007р. між регіональним відділенням Фонду державного майна України та ФОП ОСОБА_1, а також просить суд зобов'язати ФОП ОСОБА_1 повернути Державному закладу „Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій ім. В.П. Чкалова" земельні ділянки площею 133,5 кв.м., 214,5 кв.м., 50 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 вартістю 1 687 738, 9 грн. шляхом складання акту прийому -передачі.

В обґрунтування заявленого позову Заступник прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради посилається на те, що укладений між відповідачами договір оренди нерухомого майна є удаваним правочином, оскільки приховує договір оренди земельної ділянки, який фактично укладений між відповідачами. В свою чергу договір оренди земельної ділянки, який фактично укладений між відповідачами, суперечить вимогам ст.ст.122,123,124 та 134 Земельного кодексу України, що в силу вимог ч.1 ст.215 ЦК України є підставою для визнання недійсним цього договору.

В підтвердження своїх посилань Заступник прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради надав до суду Перелік майна, що перебуває на балансі санітарію, який наданий прокуратурі листом Міністерства охорони здоровя України від 17.08.2016р., та в якому відсутнє таке майно як щебеневий майданчик, ґрунтова ділянка (насипний грунт) та бетонне покриття пішохідних доріжок. У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно також відсутні відомості щодо майна, яке передано в оренду ФОП ОСОБА_1 Поряд з цим, на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 від 30.08.2002р. у постійному користуванні Клінічного санаторію ім. В.П. Чкалова перебуває земельна ділянка площею 17,9040 га.

В свою чергу договір оренди земельної ділянки, який фактично укладений між відповідачами, суперечить вимогам ст.ст.122,123,124 та 134 Земельного кодексу України, що в силу вимог ч.1 ст.215 ЦК України є підставою для визнання недійсним цього договору.

Також Заступник прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради посилається на те, що державним органом, до компетенції якого віднесено функції щодо розпорядження землею комунальної власності є Одеська міська рада, якою прийнято рішення щодо передачі земельної ділянки у постійне користування Санаторію, тому за наслідками визнання угоди удаваною, земельна ділянка підлягає поверненню саме Державному закладу „Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені В.П. Чкалова" МОЗ України.

На виконання вимог суду щодо обґрунтування правових підстав визначення Одеської міської ради органом, який уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах Заступник прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради надав додаткові пояснення у справі від 29.12.2016р. за вх.№31542/16 та додаткові пояснення у справі від 16.01.2017р. за вх.№759/17, згідно з якими Заступник прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради посилається на те, предметом оспорюваного правочину фактично є земельна ділянка, розпоряджатися якою може виключно Одеська міська рада.

У поясненнях від 20.02.2017р. за вх.№4078/17 позивач (ОМР) вважає, що спірний договір оренди нерухомого майна від 23.11.2007р., укладений між відповідачами, підляже визнанню недійсним на підставі ч.1 ст.203, ч.ч.1,3 ст.215 ЦК України.

Відповідач - 1 (РВ ФДМУ по Одеській області) надав до суду відзив на позов від 16.01.2017р. за вх.№808/17, згідно з яким просить суд відмовити Заступнику прокурора Одеської області у задоволенні позову.

Також відповідач -1 надав до суду клопотання від 16.01.2017р. за вх.№2-211/17 про витребування документів у ДЗ „Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій ім. В.П. Чкалова та залучення до участі у справі для надання пояснень з питань оцінки об'єктів оренди державного нерухомого майна оцінювача ОСОБА_9, яке задоволено господарським судом, про що 16.01.2017р. винесено відповідну ухвалу, якою також до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача -1 залучено ДЗ „Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій ім. В.П. Чкалова" МОЗ України.

Відповідач -2 (ФОП ОСОБА_1) надав до суду відзив на позов від 29.12.2016р. за вх.№31614/16, згідно з яким відповідач -2 просить суд відмовити Заступнику прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради у задоволенні позову про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки.

Також відповідач -2 надав до суду заяву про застосування позовної давності від 20.02.2017р. за вх.№2-983/17, згідно з якою просить суд застосувати сплив позовної давності до позовних вимог Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради та відмовити у задоволенні позову.

У поясненнях щодо позовних вимог від 01.02.2017р. за вх.№2490/17 третя особа (ДЗ „Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій ім. В.П. Чкалова) просить суд відмовити у задоволенні позову.

У поясненнях від 20.02.2017р. за вх.№4066/16 третя особа (МОЗ України) також просить суд відмовити у задоволенні позову, з посиланням при цьому, в т.ч. на те, що саме МОЗ України є уповноваженим органом управління майном Санаторію, в т.ч. і земельною ділянкою, який здійснює контроль за його використанням та представляє державу як власника майна Санаторію, а тому саме Міністерство є уповноваженим державою органом в інтересах якого мав подаватися позов. Згідно норм законодавства та правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 20.02.2012р. у справі №21-367а11, законодавець в пункті 12 розділу Х Перехідних положень ЗК України незважаючи на місцезнаходження землі, виключив можливість органів місцевого самоврядування розпоряджатися землями державної і комунальної власності, на яких розташовані державні, в т.ч. казенні, підприємства, господарські товариства, у статутних фондах яких державі належать частки (акції, паї). Водночас, виходячи зі змісту приписів ст.84 ЗК України зазначені вище землі державної власності взагалі не можуть передаватись у комунальну та (або) приватну власність.

У судових засіданнях 20.02.2017р. та 21.02.2017р. представник третьої особи (МОЗ України) підтримав позицію, викладену у поясненнях щодо органу. Який уповноважений державною здійснювати відповідні функції у спірних відносинах та наполягав про зазначення у мотивувальній частині судового рішення.

Представник прокуратури у судових засіданнях 20.02.2017р. та 21.02.2017р. надав усні пояснення, згідно з якими органом, який уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах є Одеська міська рада, оскільки саме нею прийнято рішення про надання земельної ділянки у постійне користування Санаторію. На підставі цього рішення Одеської міської ради Санаторію виданий Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою. Більш того, саме Одеською міської радою прийнято рішення №6541-V від 16.04.2015р. „Про надання пільги щодо земельного податку", згідно з яким ДЗ „Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені В.П. Чкалова" МОЗ України звільнений від сплати земельного податку з 01.06.2015р. по 31.12.2015р. Також земельний податок сплачується Санаторієм до місцевого бюджету. Окрім того, представник прокуратури посилається на те, що в порушення вимог земельного законодавства, не було прийнято рішення про передачу земель комунальної власності у державну власність та право власності держави на земельну ділянку, яка знаходиться у постійному користуванні Санаторію не зареєстровано за державою.

Представник позивача (ОМР) у судовому засіданні 21.02.2017р. підтримав позицію представника прокуратури.

Відповідно до ч.1,3,4,6 ст.23 Закону України „Про прокуратуру" від 14.10.2014р. представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов'язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об'єднань. Представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного банку України може здійснюватися прокурором Генеральної прокуратури України або регіональної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження: звертатися до суду з позовом (заявою, поданням).

Згідно з абз.4 ч. 1 ст. 2 ГПК господарський суд порушує справи за позовами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Частиною 2 згаданої статті передбачено, що прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду прокурор зазначає про це в позовній заяві.

У ч.ч.1,2 ст.29 ГПК України встановлено, що прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. З метою вступу у справу прокурор може подати апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд рішення Верховним Судом України, про перегляд рішення за нововиявленими обставинами або повідомити суд і взяти участь у розгляді справи, порушеної за позовом інших осіб. При цьому прокурор для представництва інтересів громадянина або держави в господарському суді (незалежно від форми, в якій здійснюється представництво) повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва, передбачених частинами другою або третьою статті 25 Закону України "Про прокуратуру". Для представництва інтересів громадянина в господарському суді прокурор також повинен надати документи, що підтверджують недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність відповідного громадянина, та письмову згоду законного представника або органу, якому законом надано право захищати права, свободи та інтереси відповідної особи, на здійснення представництва. Невиконання прокурором вимог щодо надання господарському суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в господарському суді має наслідком повернення поданої ним позовної заяви (заяви, скарги) у порядку, встановленому статтею 63 цього Кодексу. У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 08.04.99 N 3-рп/99 зі справи за конституційним поданням Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (далі - Рішення Конституційного Суду України) під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах", зазначеним у частині другій статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться у п.3 Постанови Пленуму ВГСУ від 23.03.2012р. №7 „Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам" господарський суд повинен оцінювати правильність визначення прокурором органу, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретних функцій у правовідносинах, пов'язаних із захистом інтересів держави. У випадках неправильного визначення прокурором позивача, тобто органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, господарський суд на підставі пункту 1 частини першої статті 63 ГПК повертає таку позовну заяву і додані до неї документи без розгляду. Якщо господарський суд помилково порушив провадження у справі за позовом прокурора, в якій неправильно визначено позивача за вимогами про захист інтересів держави, такий позов підлягає залишенню без розгляду відповідно до пункту 1 частини першої статті 81 ГПК.

Як встановлено господарським судом, визначаючи орган, в особі якого прокурором поданий позов на захист інтересів держави - Одеська міська рада, прокурор посилається на те, що Одеською міською радою, як розпорядником землі, прийнято рішення від 29.04.2002р. №97-ХХІV, яким Санаторію у постійне користування передано земельну ділянку загальною площею 17,9040 га, розташовану за адресою АДРЕСА_1. Проте, внаслідок укладення між відповідачами удаваного правочину (договору оренди нерухомого майна) в оренду фактично передано земельну ділянку, право розпорядження якою належить Одеській міській раді.

Так, згідно з наявним у справі Державним актом на право постійного користування землею серії НОМЕР_1, Одеською міською радою на підставі рішення від 29.04.2002р. №97-ХХІV надано Клінічному санаторію ім. В.П. Чкалова у постійне користування земельну ділянку 17, 9040 га землі в межах згідно з планом користування.

В подальшому на підставі розпорядження Одеської обласної державної адміністрації за №406/А-2003 від 16.05.2003р. та за №401/4-2003 від 16.05.2003р. у вказаний Державний акт вносилися зміни.

Згідно з п.12 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України, в редакції, що була чинною на момент видачі Державного акту, до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

14.07.2004р. набрав чинності Закон України „Про розмежування земель державної та комунальної власності" від 05.02.2004р. №1457-ІV який регулює відносини, пов'язані з розмежуванням земель державної власності на землі комунальної власності територіальних громад сіл, селищ, міст та землі державної власності.

Станом на 01.01.2013р. редакція п.12 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України викладена у наступній редакції: до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзацах другому та четвертому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Державні органи приватизації здійснюють розпорядження (крім відчуження земель, на яких розташовані об'єкти, що не підлягають приватизації) землями, на яких розташовані державні, в тому числі казенні, підприємства, господарські товариства, у статутних капіталах яких державі належать частки (акції, паї), об'єкти незавершеного будівництва та законсервовані об'єкти, а також продаж земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації. До розмежування земель державної та комунальної власності Рада міністрів Автономної Республіки Крим на території Автономної Республіки Крим здійснює розпорядження землями за межами населених пунктів відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. Надання та зміна цільового призначення земель водного фонду,історико-культурного, лісогосподарського, оздоровчого, рекреаційного, природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах населених пунктів (крім земель, переданих у приватну власність та земель, зазначених в абзаці другому цього пункту) здійснюється за погодженням з Радою міністрів Автономної Республіки Крим. Відчуження земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти нерухомого військового майна, що підлягають реалізації, та земельних ділянок, які вивільняються у процесі реформування Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Поряд з цим, з 01.01.2013р. набрав чинності Закон України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" від 06.09.2012р. №5245-VІ, яким внесені зміни в т.ч. у Земельний кодекс України, а саме, виключений п.12 розділу Х Земельного кодексу України, визнаний таким, що втратив чинність Закон України „Про розмежування земель державної та комунальної власності" та встановлено, що з дня набрання чинності цим Законом землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються: а) земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади; які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій; б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах "а" і "б" пункту 4 цього розділу.

У державній власності залишаються: а) розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна державної власності; які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук; які належать до земель оборони; б) земельні ділянки, що використовуються Чорноморським флотом Російської Федерації на території України на підставі міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; в) землі зон відчуження та безумовного (обов'язкового) відселення, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; г) усі інші землі, розташовані за межами населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпункті "а" пункту 3 цього розділу.

Відповідно до Статуту Державного закладу „Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені В.П. Чкалова" Міністерства охорони здоровя України (надалі -Санаторій), який затверджений наказом МОЗ України від 19.09.2007р. №576 та державну реєстрацію змін до якого проведено 01.11.2007р. та 19.12.2008р., Санаторій підпорядковується Міністерству охорони здоровя України.

Майно санаторію становлять основні фонди, обігові, оборотні і грошові засоби. А також інші матеріальні цінності вартість яких відображається в балансі. Майно і кошти Санаторію є державною власністю та належать йому на праві оперативного управління.

Земельна ділянка закріплена за Санаторієм у порядку визначеним законодавством України.

Відповідно до ст.80 ЗК України в редакції, чинній на момент звернення до суду з даним позовом, суб'єктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

У ч.ч.1,2 ст. 83 ЗК України встановлено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

У ч.ч.1,2 ст.84 ЗК України встановлено, що у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

У ч.ч.1,2 ст.92 ЗК України встановлено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають: а) підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності.

Таким чином, виходячи з того, що земельна ділянка надана у постійне користування Санаторію, який є державним закладом, а також з того, що на земельній ділянці, яка знаходиться у постійному користуванні Санаторію, розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна державної власності, господарський суд вважає, що Одеська міська рада не є органом, який уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Більш того, Одеська міська рада не є органом місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Таким чином, прокурором неправильно визначений орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, а тому господарський суд дійшов висновку про залишення без розгляду позову Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області та Фізичної особи -підприємця ОСОБА_1, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача -1 Державний заклад „Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій ім. В.П.Чкалова" МОЗ України, Міністерство охорони здоровя України про визнання недійсним договору оренди земельних ділянок площею 133,5 кв.м., 214,5 кв.м., 50 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, укладеного шляхом підписання удаваного правочину - договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, а саме: бетонного покриття пішохідних доріжок (парники), площею 133,5 кв.м., ґрунтової ділянки (насипний грунт під стелажем між доріжками) площею 214,5 кв.м., щебеневого майданчику площею 50 кв.м., розміщених за адресою: АДРЕСА_1, що перебувають на балансі Клінічного санаторію ім. В.П. Чкалова, укладеного 23.11.2007р. між регіональним відділенням Фонду державного майна України та ФОП ОСОБА_1, та про зобов'язання ФОП ОСОБА_1 повернути Державному закладу „Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій ім. В.П. Чкалова" земельні ділянки площею 133,5 кв.м., 214,5 кв.м., 50 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 вартістю 1 687 738, 9 грн. шляхом складання акту прийому -передачі на підставі п.1 ч.1 ст.81 ГПК України.

З огляду на залишення без розгляду даного позову господарський суд залишив без розгляду заяву відповідача -2 про застування строків позовної давності, оскільки встановлення обставин щодо строку позовної давності залежить від того, коли про порушення свого права або законного інтересу дізнався саме позивач у справі.

Посилання представника прокуратури на те, що в порушення вимог земельного законодавства Одеською міською радою не приймалося рішення про передачу землі з комунальної власності у державну господарський суд до уваги не приймає, оскільки такі посилання не спростовують вимог земельного законодавства щодо розмежування земель, згідно з якими у державній власності залишаються розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна державної власності та які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук.

Посилання представника прокуратури на те, що право власності держави на земельну ділянку не зареєстровано у державному реєстрі прав власності на нерухоме майно також не спростовують обставин, які свідчать про те, що земельні ділянка, яка знаходиться у постійному користуванні Санаторію, є власністю держави.

Посилання представника прокуратури на те, що пільги щодо сплати земельного податку надані Санаторію рішенням саме Одеської міської ради спростовуються вимогами п.284.1. ст.284 Податкового кодексу України, згідно з якими Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території.

Керуючись п.1 ч.1 ст.81, ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради у справі №916/3369/16 залишити без розгляду.

Ухвалу про залишення позову без розгляду може бути оскаржено.

Суддя Г.Є. Смелянець