КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2017 р. Справа№ 911/5360/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Алданової С.О.

Зубець Л.П.

при секретарі Єременко К.Л.

за участю представників

від позивача: Яковенко П.А. - за дов. № 260/16 від 27.12.2016р.

від відповідача: не з'явились

від Міністерства

юстиції України: Швед Р.М.- за дов. № 677/20.3-03 від 28.11.2016р.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства

юстиції України

на ухвалу Господарського суду Київської області

від 30.11.2016р.

у справі № 911/5360/14 (суддя Мальована Л.Я.)

розглянувши скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі

за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної

компанії "Нафтогаз України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю

"Кримтеплопостачання"

про стягнення 13 778 367 грн. 95 коп.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Київської області від 30.11.2016р. у справі № 911/5360/14 визнано незаконним рішення державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіна С.В. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання № 20.1-8/20 від 12.10.16, визнано недійсним повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 12.10.16 № 20.1-8/20, зобов'язано Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийняти до виконання наказ господарського суду Київської області № 911/5360/14 від 27.02.2015 та відкрити виконавче провадження.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Київської області від 30.11.2016р. у справі № 911/5360/14 скасувати та відмовити у задоволенні скарги на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийнято до провадження та призначено до розгляду на 14.02.2017р.

13.02.2017р. через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд ухвалу Господарського суду Київської області від 20.11.2016р. залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник Міністерства юстиції України в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував та просив суд відмовити в її задоволенні.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився. Причини неявки суду не повідомив, хоча про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника відповідача.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

До господарського суду Київської області надійшла скарга від Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в якій просить суд визнати незаконним рішення державного виконавця органу ДВС Мирихіна С.В., про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 12.10.2016 р. № 20.1-8/20, визнати недійсним повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 12.10.2016 р. № 20.1-8/20, а також зобов'язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мирихіна С.В. прийняти до виконання наказ господарського суду Київської області від 27.02.2015 року № 911/5360/14 та відкрити виконавче провадження.

В обґрунтування поданої скарги ДК "Газ України" посилається на те, що державним виконавцем при винесенні постанови про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання № 20.1-8/20 від 12.10.16 року не вірно було застосовано норми ЗУ "Про виконавче провадження" № 1404-VІІІ від 02.06.2016 року, оскільки ДК "Газ України" 30.09.16 року надіслала на виконання до органу ДВС оригінал виконавчого документа одночасно з заявою про відкриття виконавчого провадження від 29.09.16р. № 31/13-3606, тобто в період дії Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.99 № 606-ХІУ. Крім того, виконавчий документ отримано органом ДВС 03.10.16р., тобто до набрання чинності (05.10.16р.) Законом України "Про виконавче провадження" № 1404-УІІІ від 02.06.16 р.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 30.11.2016р. у справі № 911/5360/14 визнано незаконним рішення державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіна С.В. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання № 20.1-8/20 від 12.10.16р., визнано недійсним повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 12.10.16 № 20.1-8/20, зобов'язано Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийняти до виконання наказ господарського суду Київської області № 911/5360/14 від 27.02.2015р. та відкрити виконавче провадження.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення скарги Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і виконуються в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Оскільки виконання рішення суду є невід'ємною стадією господарського процесу, то і заміна сторони на цій стадії може відбуватись не інакше, як на підставах та у порядку, визначеному ГПК України та Законом України "Про виконавче провадження", який регулює умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають обов'язковому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 116 ГПК України виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом. Після набрання судовим рішенням законної сили наказ видається за заявою стягувачу чи прокурору, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, або надсилається стягувачу рекомендованим чи цінним листом. Накази про стягнення судового збору надсилаються до органів державної виконавчої служби.

Закон України "Про виконавче провадження" визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Спірні правовідносини виникли до набрання чинності Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VІІІ від 02.06.2016р., оскільки згідно рекомендованого повідомлення, яке додано до скарги відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України отримав скаргу 03.10.2016р, а 12.10.2016 р. виніс постанову про повернення виконавчого документу, тому рішення прийняте відділом є передчасним, а тому до спірних правовідносин слід застосовувати редакцію Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 р. № 606-ХІV.

Статтею 6 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 11 Закону України "Про виконавче провадження" визначено певний перелік обовязків та прав державних виконавців, до яких, зокрема, віднесено: обовязок неупередженого, своєчасного і у повному обсязі вчинення виконавчих дій, здійснення заходів, необхідних для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

В апеляційній скарзі орган ДВС зазначає, що «жоден з державних органів (в тому числі суд) не вправі зобов'язувати державного виконавця вчиняти дії, вчинення яких передбачено на законодавчому рівні, про що зазначає Верховний Суд України.

Приписами п. 7 Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» встановлено, що заяви, подання учасників виконавчого провадження вирішуються загальним і господарським судами мотивованими ухвалами відповідно до вимог статей 232 - 234 ЦПК та статей 86, 121-2 ГПК. Виходячи зі змісту ст. 248-24 ЦПК у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника. При цьому суд не вправі зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом N 606-ХІУ можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби (наприклад, постановити ухвалу про зупинення виконавчого провадження у випадках, передбачених ст. 35 Закону N 606-ХІУ), проте може привести визначений державним виконавцем строк зупинення провадження у відповідність із законом або скоротити його (ч. 3 ст. 36 Закону N 606-ХІУ)».

Таке твердження, колегія суддів вважає безпідставним та необгрунтованим, так як відповідно до п. 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.12 № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Якщо під час розгляду скарги господарським судом буде виявлено порушення законності або недоліки в діяльності органу Державної виконавчої служби, учасників виконавчого провадження, суд має вжити заходів, передбачених частинами першою і другою статті 90 ГПК.

З огляду на те, що при розгляді скарги доведено неправомірність дій відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України при прийнятті рішення державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про повернення виконавчого документа стягувану без прийняття до виконання від 12.10.2016 № 20/1-8/20, тому Господарським судом Київської області правомірно, відповідно до приписів постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.12 № 9, зобов'язано відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийняти до виконання наказ господарського суду Київської області № 911/5360/14 від 27.02.2015р. та відкрити виконавче провадження.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов правильного висновку про задоволення скарги Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Згідно статей 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються судом письмовими та речовими доказами, поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь у судовому процесі. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Обставини, викладені скаржником в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвала Господарського суду Київської області від 30.11.2016р. у справі № 911/5360/14 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга скаржника задоволенню не підлягає, а отже підстав для її скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 32-34, 49, 99, 101, 103-106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Київської області від 30.11.2016р. у справі № 911/5360/14- без змін.

2. Матеріали справи № 911/5360/14 повернути до Господарського суду Київської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді С.О. Алданова

Л.П. Зубець