донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

21.02.2017р. справа №913/1171/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4

від позивача:не з»явився
від відповідача:не з»явився

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектр-Агро» м.Обухів, Київська область

на рішення господарського судуЛуганської області
від20.12.2016 року
у справі№913/1171/16 (суддя Фонова О.С.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Спектр-Агро» м.Обухів, Київська область
до відповідачаФермерського господарства «Заповідне» м.Довжанськ, Луганська область
простягнення за договором №174-Л від 08.10.2012р. основного боргу у сумі 109 620,00грн., відсотків за користування товарним кредитом у сумі 148,49грн, інфляційних у сумі 109 291,14грн.; за договором №183-Л від 21.11.2012р. основного боргу у сумі 12 860,24грн., відсотків за користування товарним кредитом у сумі 10,70грн., інфляційних у сумі 12 821,65грн.; за договором № 41-Л від 19.03.2013р. основного боргу у сумі 86 900,70 грн., відсотків за користування товарним кредитом у сумі 72,91грн., інфляційних у сумі 86 126,79грн.
ВСТАНОВИВ:

25.10.2016р. до господарського суду Луганської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Спектр-Агро» м.Обухів, Київська область з позовом до Фермерського господарства «Заповідне» м.Довжанськ, Луганська область про стягнення основного боргу у сумі 209 380,94грн., відсотків за користування товарним кредитом у сумі 232,10 грн., інфляційних у сумі 184038,31грн. та 28% річних у сумі 178451,87грн. та інфляційних у сумі 184 038,31грн. (а.с.4-6).

06.12.2016р. позивач надав заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив суд стягнути з відповідача за договором №174-Л від 08.10.2012р. основний борг у сумі 109620грн., відсотки за користування товарним кредитом у сумі 148,49грн., 28% річних у сумі 99497,72грн., інфляційних у сумі 107317,98грн.; за договором №183-Л від 21.11.2012р. основний борг у сумі 12860,24грн., відсотки за користування товарним кредитом у сумі 10,70грн., 28% річних у сумі 11463,58грн., інфляційних у сумі 12590,17грн.; за договором №41-Л від 19.03.2013р. основний борг у сумі 86900,70грн., відсотки за користування товарним кредитом у сумі 72,91грн., 28% річних у сумі 77218,47грн., інфляційних у сумі 84562,58 грн. (а.с.87).

19.12.2016р. позивач надав заяву про зменшення позовних вимог, в якій просив суд стягнути з відповідача за договором №174-Л від 08.10.2012р. основний борг у сумі 109 620грн., відсотки за користування товарним кредитом у сумі 148,49грн., інфляційних у сумі 109 291,14грн.; за договором №183-Л від 21.11.2012р. основний борг у сумі 12 860,24грн., відсотки за користування товарним кредитом у сумі 10,70грн., інфляційних у сумі 12 821,65грн.; за договором №41-Л від 19.03.2013р. основний борг у сумі 86 900,70грн., відсотки за користування товарним кредитом у сумі 72,91грн., інфляційних у сумі 86 126,79грн. (а.с.162).

Рішенням господарського суду Луганської області від 20.12.2016р. позовні вимоги задоволені частково (а.с.170-175).

Стягнуто з Фермерського господарства «Заповідне» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектр-Агро» заборгованість у сумі 99 760,94грн., відсотки за користування товарним кредитом у сумі 83,61грн., інфляційні у сумі 98 948,44грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 981,90грн. В решті вимог відмовлено.

В обґрунтування прийнятого рішення місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що матеріалами справи доведений факт отримання відповідачем товару та не сплати у встановлені договором терміни за нього у розмірі 99 760,94грн. У частині стягнення боргу у сумі 109 620грн. за накладною №13007 від 14.11.2012р. відмовлено, у зв»язку з пропуском строку позовної давності.

Позовні вимоги щодо стягнення інфляційних у сумі 98 948,44грн. та відсотків за користування товарним кредитом у сумі 83,61грн. перевірені, визнані вірними та задоволені судом.

В решті вказаних вимог відмовлено, у зв»язку із спливом строку позовної давності.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Спектр-Агро» м.Обухів, Київська область не погодився з вказаним рішенням та звернувся із апеляційною скаргою, в якій просив суд скасувати рішення господарського суду Луганської області від 20.12.2016р. по справі №913/1171/16 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с.194-196).

Апелянт наполягає на тому, що рішення прийнято з неповним з»ясуванням обставин, що мали значення для справи та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Скаржник зазначив, що поставка товару підтверджена матеріалами справи на суму 209 380,94грн., відсотки за користування товарним кредитом складають 232,10грн, разом 209 613,04грн. та саме цю суму відповідач визнав, про що зазначив у відзиві на позов.

Також, на думку скаржника, місцевим господарським судом не враховано той факт, що відповідачем 22.01.2014р. (в межах строку позовної давності, який мав закінчитись щодо частини зобов»язань 02.08.16р., 02.09.16р. 02.10.16р., 02.11.16р.), був підписаний акт звірки розрахунків, в якому останній визнав суму боргу та суму процентів за користування товарним кредитом.

Таким чином, апелянт вважає, що оскільки ОСОБА_5 звірки датований 22.01.2014р., та він підтверджує існування боргу, у т.ч. початкового «сальдо» у сумі 16 149,20грн., то строк позовної давності мав скінчитись 22.01.2017р. Позовна заява подана до суду раніше вказаної дати, а відтак місцевим господарським судом строк позовної давності був застосований невірно.

17.02.2017р. на адресу Донецького апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання №1602/16 від 16.02.17р., в якому останній підтримує апеляційну скаргу у повному обсязі та просить суд здійснити розгляд справи без участі його представника, яке колегією суддів розглянуте, прийняте до уваги та залучене до матеріалів справи (а.с.206).

Сторони у судове засідання не з"явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, своїм правом на участь у суді апеляційної інстанції не скористалися.

Враховуючи те, що явка сторін не визнавалася обов"язковою, судова колегія вважала за необхідне розглянути справу за відсутності представників сторін.

Відповідно до частини другої статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи та правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду встановила наступне.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Спектр-Агро» є юридичною особою (ідентифікаційний код 36348550), що підтверджено Статутом підприємства (а.с.62-70).

Відповідач, Фермерське господарство «Заповідне» є юридичною особою (ідентифікаційний код 36316204), що підтверджено свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи та Статутом підприємства (а.с.117, 118-131).

Між Товариством з обмеженою відповідальністю СПЕКТР-АГРО (за договором постачальник, далі - позивач) та Фермерським господарством ЗАПОВІДНЕ (за договором покупець, далі - відповідач) були укладені договори поставки на умовах товарного кредиту №174-Л від 08.10.2012р. (далі договір №174-Л, а.с.14, 15), №183-Л від 21.11.2012р. (далі договір №183-Л, а.с.17,18) та №41-Л від 19.03.2013р. (далі договір №41-Л, а.с.22, 23), за умовами п.1.1, яких, в строки, визначені договорами, постачальник зобовязується передати у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення (далі товар), а покупець зобовязується прийняти товар і оплатити його вартість, сплативши за нього визначену договором грошову суму, а також сплатити відсотки за користування товарним кредитом у сумі, визначеній відповідно до умов договору.

Пунктом 2.7 договорів №174-Л, №183-Л, №41-Л, визначено, що покупець проводить розрахунки з постачальником на умовах внесення оплати вартості товару, визначеної із врахуванням вимог п.п. 2.2-2.4 договору, у вигляді авансової частини та відстроченого платежу, в розмірах, вказаних в Додатках до договору, шляхом перерахування коштів в національній валюті на банківський рахунок постачальника.

Згідно з п. 2.8 договорів №174-Л, №183-Л, №41-Л, за користування товарним кредитом, покупець сплачує на користь постачальника відсотки, розмір яких передбачений Додатком до договору. Сума відсотків підлягає оподаткуванню податком на додану вартість. Податок на додану вартість додається до нарахованої суми відсотків та підлягає обовязковій оплаті покупцем.

Також згідно п. 2.12 договорів №174-Л, №183-Л, №41-Л, відсотки за користування товарним кредитом, нараховуються постачальником щомісячно. До 5 (пятого) числа місяця наступного за розрахунковим, сторони підписують акт надання (приймання-передачі) послуг товарного кредитування. Акт про надання послуг товарного кредитування надсилається постачальником на адресу покупця, що вказана в тексті договору. Покупець зобовязується підписати акт та повернути його протягом 1 дня з дати отримання. У разі якщо підписаний акт не повертається постачальнику, акт вважається схваленим та підписаним покупцем. Сплата нарахованих відсотків відбувається одночасно з оплатою вартості (ціни) Товару, відповідно до затвердженого Графіку оплати товару покупцем в Додатку № 1 до Договору (а.с.16, 19, 24).

Відповідно до п. 5.1 договорів №174-Л, №183-Л, №41-Л господарські зобов»язання сторін цього договору, які виникли на його основі, існують протягом одного року із дня його підписання повноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін, крім зобов»язань покупця по оплаті вартості товару, % за користування товарним кредитом та відповідальності, які припиняються лише їх належним виконанням (крім випадку, передбаченого п.9.1 договору), а в частині проведення розрахунків за товар, по штрафним санкціям до повного їх виконання.

Відповідно до пункту 7.2 договорів №174-Л, №183-Л, №41-Л, у випадках порушення умов договору, постачальник має право шляхом направлення письмового повідомлення покупцю, притягти його до відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті у встановлені договором терміни вартості (ціни) товару та/або відсотків за користування товарним кредитом. За порушення даних договору Покупець:

а) сплачує за кожен день прострочення на користь Постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від суми боргу, за кожен день такого прострочення;

б) сплачує штраф в розмірі 20% від несплаченої суми, яка склалася на наступний день після прострочення виконання грошового зобовязання;

в) сплачує на користь Постачальника штраф за неправомірне користування коштами в розмірі 28% річних з простроченої суми.

Згідно з п. 7.4 договорів №174-Л, №183-Л, №41-Л, сторони домовились, що моментом притягнення до відповідальності, передбаченої в п. 7 договорів, є дата отримання повідомлення в письмовій формі від іншої сторони про порушення умов договору і притягнення сторони-порушника до відповідальності.

ОСОБА_5 договори підписані сторонами та скріплені печатками підприємств у встановленому законом порядку.

На виконання умов договорів позивач поставив на адресу відповідача товар, що підтверджується видатковими накладними: №13007 від 14.11.2012р. на суму 157500грн., №16020 від 15.04.2013р. на суму 85504,32грн., №16874 від 22.04.2013р. на суму 20826,72грн., №16029 від 15.04.2013р. на суму 32400грн., №16041 від 15.04.2013р. на суму 82801,44грн., №19918 від 17.05.2013р. на суму 13099,98грн., які містяться у матеріалах справи (а.с. 27, 28, 29, 30, 31, 32).

Факт отримання покупцем товару за видатковими накладними №16020 від 15.04.2013р. на суму 85 504,32грн., №16874 від 22.04.2013р. на суму 20826,72грн., №16029 від 15.04.2013р. на суму 32400грн., №16041 від 15.04.2013р. на суму 82801,44грн., №19918 від 17.05.2013р. на суму 13099,98грн. підтверджується підписом представника покупця у вказаних накладних, які скріплені печатками і довіреностями на отримання товарно-матеріальних цінностей (№3 від 11.04.2013р., №4 від 15.04.2013р., №7 від 22.04.2013р., №12 від 17.05.2013р.), які наявні у матеріалах справи (а.с.33-36).

Щодо видаткової накладної №13007 від 14.11.2012р. на суму 157500,00 грн., неоформлена копія якої є в матеріалах справи (а.с.27), колегія суддів зазначає, що у матеріалах справи наявний ОСОБА_5 від 28.01.2016р. №2 про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду (а.с.45), згідно якого видаткові накладні за 2012 рік було знищено шляхом спалення.

Водночас, позивачем надано податкові накладні від 31.10.2012р. № 1218 та від 14.11.2015р. № 357 на суми 47880,00 грн. та 109620,00 грн. відповідно, всього на суму 157500,00грн. ОСОБА_5 свідчить про підтвердження господарської операції з поставки насіння соняшника КВС-Геліа 06* на суму 157 500,00грн., 47 880,00грн. з яких було сплачено відповідачем в якості авансу.

Позивачем на оплату відсотків у загальній сумі 232,10 грн. за договорами №174-Л, №183-Л, №41-Л товарного кредиту відповідачу були виставлені ОСОБА_5 надання послуг (а.с.37-43), які підписані з виконавцем та замовником, а саме:

- №13525 від 01.01.2013р. на суму 28,12 грн., №28090 від 03.09.2013р. на суму 76,40 грн., №60 від 09.01.2014р. на суму 43,97 грн. (договір №174-Л від 08.10.2012р.);

- №28091 від 03.09.2013р. на суму 5,54 грн., №61 від 09.01.2014р. на суму 5,16 грн. (договір №183-Л від 21.11.2012р.);

- №28060 від 03.09.2013р. на суму 38,05грн., №62 від 09.01.2014р. на суму 34,86 грн. (договір №41-Л від 19.03.2013р.) (а.с.37-43).

В порушення умов договорів №174-Л, №183-Л, №41-Л відповідач свої зобовязання щодо оплати товару виконав частково на загальну суму 182751,52грн., з яких: 47880,00 грн. сплачена 31.10.2012р. на погашення частково суми 157500,00 грн. за видатковою накладною від 14.11.2012р. №13007 (договір №174-Л від 08.10.2012р.); 93470,80грн. сплачена 22.11.2012р. на погашення повністю суми 85504,32грн. за видатковою накладною від 15.04.2013р. №16020 та частково суми 20826,72грн. за видатковою накладною від 22.04.2013р. №16874 (договір №183-Л від 21.11.2012р.); 41400,72грн. сплачена 11.04.2013р. на погашення частково суми 82801,44грн. за видатковою накладною від 15.04.2013р. №16041 (договір №41-Л від 21.11.2012р.).

Позивач наполягає на тому, що за відповідачем утворилась заборгованість у сумі 209 380,94 грн., а саме: 109620,00 грн. - за договором №174-Л від 08.10.2012р. (за видатковою накладною від 14.11.2012р. №13007); 12860,24грн. - за договором №183-Л від 21.11.2012р. (за видатковою накладною від 22.04.2013р. №16874); 86900,70грн. - за договором №41-Л від 21.11.2012р. (частково за видатковою накладною від 15.04.2013р. №16041 на суму 41400,72грн.) та повністю за видатковими накладними від 15.04.2013р. № 16029 від 15.04.2013р. на суму 32400,00грн та від 17.05.2013р. № 19918 на суму 13099,98 грн.).

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача відсотки за користування товарним кредитом у загальній сумі 232,10 грн., згідно наданих позивачем розрахунків, які додані до заяви про зменшення позовних вимог від 16.12.2016р. №0612/16-2, з яких: 148,49 грн. за договором №174-Л від 08.10.2012р.; 10,70грн. - за договором №183-Л від 21.11.2012р.; 72,91грн. - за договором №41-Л від 21.11.2012р. та інфляційні нарахування за період з жовтня 2013 року по листопад 2016 року (включно) в загальній сумі 208 239,58грн., згідно наданих позивачем розрахунків, які додані до заяви про зменшення позовних вимог від 16.12.2016р. №0612/16-2, з яких: 109291,14грн. за договором №174-Л від 08.10.2012р.; 12821,65грн. за договором №183-Л від 21.11.2012р., 86126,79грн. за договором №41-Л від 21.11.2012р.

Як зазначає позивач, згідно ОСОБА_5 звірки розрахунків станом за період січень 2013р. жовтень 2013р. за даними позивача та відповідача заборгованість ФГ «Заповідне» складає 209380,94грн., який підписаний та скріплений печатками підприємств (а.с.44).

За таких обставин позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.

Суть спірних правовідносин полягає у вирішенні питання щодо стягнення боргу, пені, 3% річних та інфляційних за договором поставки.

Спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Приписи статті 11 ЦК України передбачають, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Договори поставки на умовах товарного кредиту №174-Л від 08.10.2012р., 183-Л від 21.11.2012р. та №41-Л від 19.03.2013р. є за своєю правовою природою договором постачання, правовідносини за яким регулюються главою 30 параграф 1 Господарського кодексу України та главою 54 параграф 3 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти цей товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами абзацу 2 ч. 1 ст. 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов»язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов»язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов»язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не передбачено договором, законом або не виникає з характеру відносин сторін (ч.2 ст. 712 ЦК України).

Згідно вимог ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов»язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов»язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст. 694 ЦК України, договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу.

Товар продається в кредит за цінами, що діють на день продажу. Зміна ціни на товар, проданий в кредит, не є підставою для проведення перерахунку, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.2 ст.694 ЦК України).

Відповідно до ч.5 ст.694 ЦК України, якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч. 3 ст. 692 ЦК України, у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до ст.193 ГК України, ст.ст. 525, 526 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтею 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов»язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник зобов»язан вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку. Зобов»язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Зазначені норми узгоджуються з вимогами статті 629 ЦК України щодо обов»язковості договору для виконання сторонами.

Згідно приписів ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог і заперечень (ст. 33 ГПК України).

З огляду на фактичні обставини справи, здійснення між сторонами господарських зобов»язань підтверджується видатковими накладними, які містяться в матеріалах справи (а.с.27, 28, 29, 30, 31, 32).

У звязку з викладеним, позивачем підтверджено наявність заборгованості у сумі 209380,94 грн., а саме: 109620,00грн. - за договором №174-Л від 08.10.2012р. (за видатковою накладною від 14.11.2012р. №13007, строк оплати до 01.10.2013р.); 12860,24грн. - за договором №183-Л від 21.11.2012р. (за видатковою накладною від 22.04.2013 №16874, строк оплати до 01.10.2013р.); 86900,70 грн. - за договором №41-Л від 21.11.2012р. (частково за видатковою накладною від 15.04.2013р. №16041 на суму 41400,72 грн. (строк оплати до 01.11.2013р.) та повністю за видатковими накладними від 15.04.2013р. № 16029 від 15.04.2013р. на суму 32400,00 грн. (строк оплати до 01.10.2013р.) та від 17.05.2013р. № 19918 на суму 13099,98 грн. (строк оплати до 01.10.2013р.).

З матеріалів справи вбачається, що 07.12.2016р. відповідач надав суду відзив на позов №б/н від 05.12.16р., в якому зазначив про застосування позовної давності з посиланням на ст.ст.261, 266, 267 ЦК України, та просив під час вирішення спору, врахувати строки дії договорів та часу настання права вимоги, застосувати позовну давність до тієї частини позовних вимог, строк позовної давності яких сплинув, в тому числі щодо заборгованості у сумі 16149,20грн. (а.с.113-116).

Стосовно застосування позовної давності до вимог, які є предметом розгляду даної справи, колегія суддів зазначає наступне.

Статтями 256-257 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини 5 статті 261 ЦК України, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Так, кінцевий строк виконання обовязку щодо оплати товару настає:

для боргу в сумі 109620,00 грн. - за договором №174-Л від 08.10.2012р. до 01.10.2013р., тобто по 30.09.2013 включно; для боргу в сумі 12860,24 грн. - за договором №183-Л від 21.11.2012р. до 01.10.2013р., тобто по 30.09.2013 включно; для боргу в сумі 86900,70 грн. - за договором №41-Л від 21.11.2012р. (частково за видатковою накладною від 15.04.2013р. №16041 на суму 41400,72 грн. - до 01.11.2013р., тобто по 31.10.2013р. включно) та повністю за видатковими накладними від 15.04.2013р. № 16029 від 15.04.2013р. на суму 32400,00 грн. до 01.10.2013р., тобто по 30.09.2013р. включно.

Отже, позовна давність починає перебіг з наступної дати після вказаних вище дат кінцевих оплат.

Статтею 264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку.

Позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відповідачем заявлено про застосування позовної давності до спірних правовідносин. Проте, ним були вчинені дії, що свідчать про визнання боргу, а саме, складення та підписання акту звірення розрахунків між сторонами за період з січня по жовтень 2013 року (а.с.44). У вказаному акті зазначено, що станом на 31.10.2013р. заборгованість на користь позивача складає 209 529,05грн. Водночас, акт не містить посилання на договори, розрахунки за якими звіряються, є посилання тільки на номер та дату накладних.

Так, вказаний ОСОБА_5 містить посилання на наявність боргу за накладними №16874 від 22.04.2013р., №16029 від 15.04.2013р., №16041 від 15.04.2013р., №19918 від 17.05.2013р., стягнення боргу за якими просить здійснити позивач у заявлених сумах (а.с.44).

ОСОБА_5 не містить посилань на борг в сумі 109620,00 грн. за накладною № 13007 від 14.11.2012р..

З наведеного вбачається, що відбулось переривання позовної давності з 31.10.2013р. З цієї дати позовна давність розпочала перебіг заново, а тому трирічний строк позовної давності закінчився 31.10.2016р.

З матеріалів справи вбачається, позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою 20.10.2016р., про що свідчить відмітка штемпелю на поштовому конверті.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відсутність пропуску позовної давності позивачем за вимогами про стягнення боргу в загальній сумі 99760,94 грн., з яких: 12860,24 грн. - за договором №183-Л від 21.11.2012р. (за видатковою накладною від 22.04.2013р. №16874, яка відображена у акті звірення розрахунків); 86900,70 грн. - за договором №41-Л від 21.11.2012р. (частково за видатковою накладною від 15.04.2013р. №16041 на суму 41400,72грн. та повністю за видатковими накладними від 15.04.2013р. № 16029 на суму 32400,00 грн. та від 17.05.2013р. № 19918 на суму 13099,98грн., які відображені у ОСОБА_5 звірки розрахунків та підлягають стягненню.

Згідно частин 3-4 статті 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо того, що ОСОБА_5 звірки розрахунків не містить посилань на борг в сумі 109 620,00 грн. за накладною № 13007 від 14.11.2012р., інших доказів переривання позовної давності за цією вимогою позивачем не надано, тому вважає висновок суду про відмову у задоволенні позову в цій частини правильним..

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача інфляційні нарахування в сумі 208 239,58грн., нараховані на зобовязання за видатковими накладними: №13007 від 14.11.2012р. на суму 109620,00грн., №16874 від 22.04.2013р. на суму 12860,24грн., частково за видатковою накладною №16041 від 15.04.2013р. на суму 41400,72грн. та повністю за видатковими накладними № 16029 від 15.04.2013р. на суму боргу 32400,00грн. та № 19918 від 17.05.2013р. на суму боргу 13099,98грн. за періоди, зазначені вище, згідно наданого до матеріалів справи розрахунку, зокрема за загальний період з жовтня 2013 року по листопад 2016 року.

Щодо вимог позивача в цій частині колегія суддів вважає зазначити наступне.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

ОСОБА_5 стаття визначає відповідальність за порушення грошового зобовязання та її приписи підлягають застосуванню у випадку прострочення боржником виконання грошового зобовязання. Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобовязання виникають нові додаткові зобовязання, які тягнуть за собою втрати матеріального характеру. Відповідно такі додаткові зобовязання є заходами відповідальності за порушення основного зобовязання, у тому числі, коли має місце прострочення виконання основного зобовязання.

Перевіривши розрахунок інфляційних, судом апеляційної інстанції встановлено, що позовні вимоги про стягнення інфляційних нарахувань в сумі 98948,44грн., зокрема, за договором №183-Л від 21.112012р. в сумі 12821,65грн. та за договором № 41-Л від 19.03.2013р. в сумі 86126,79грн. окремо по кожній накладній обґрунтовані, доведені та правомірно задоволені господарським судом саме у цій сумі в межах заявленого позивачем періоду.

Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

З огляду на зазначене, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду, що вимоги про стягнення інфляційних нарахувань у сумі 109291,14 грн. не підлягають задоволенню.

Щодо стягнення відсотків за користування товарним кредитом згідно пункту 2.8 договору в сумі 10,70 грн., договору № 183-Л від 21.11.2012р. та в сумі 72,91 грн., та договору № 41-Л від 19.03.2013р., колегія суддів зазначає наступне.

Нарахування відсотків за користування товарним кредитом у відповідності до пунктів 2.8, 2.12 договорів підтверджується підписаними сторонами Актами надання послуг №№ 28091, 62, 28060, 62, які наявні у матеріалах справи (а.с.40-43).

ОСОБА_5 суми є обґрунтованими, вірно нарахованими, визнаними відповідачем, а тому задовольняються судом в загальній сумі 83,61 грн., з чим погоджується судова колегія.

Також, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду, що вимоги про стягнення відсотків за користування товарним кредитом в сумі 83,61 грн. не підлягають задоволенню, враховуючи приписи ст.266 ЦК України.

Доводи апелянта з посиланням на ОСОБА_5 звірки розрахунків не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки не спростовуються матеріалами справи.

Більш того, вказані акти звірки за період січень 2013р. жовтень 2013р. та за період 01.01.2013р. 22.01.2014р. не містять дати їх складання, а містять лише періоди, за яким були проведені взаємні розрахунки між сторонами.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновок місцевого господарського суду, тому підстав для її задоволення не має, оскаржуване рішення прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому повинно бути залишено без змін.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на скаржника.

Керуючись статями 33, 34, 43, 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектр-Агро» м.Обухів, Київська область на рішення господарського суду Луганської області від 20.12.2016р. у справі №913/1171/16 залишити без задоволення, а рішення господарського суду Луганської області від 20.12.2016р. у справі №913/1171/16 без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.О.Радіонова

Судді І.В.Зубченко

ОСОБА_3

Надр.5 прим:1 у справу; 1позивачу; 1 відповідачу; 1 ДАГС; 1ГС Луганскьої обл.