ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2017 року Справа № 904/6929/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Широбокової Л.П. - доповідач

суддів Джихур О.В., Антоніка С.Г.

при секретарі судового засідання Абадей М.О.

за участю представників сторін

від позивача: Кузяков О.В., представник, довіреність №б/н від 23.08.2016р.;

від відповідача-1: Тарапатов Д.С., представник, довіреність №56-Д від 29.06.2016р.;

від відповідача-2: Толкачов Є.В., керівник, витяг з ЄДРПОУ від 18.08.2016р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк "Новий" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 01.11.2016р. у справі №904/6929/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Родіна",

смт. Покровське Покровського району Дніпропетровської області

до відповідача-1: Публічного акціонерного товариства "Акціонерний

комерційний банк "Новий", м. Дніпро

відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова

компанія "Фінгруп Фактор", м. Дніпро

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 01.11.2016р. (суддя Соловйова А.Є.) позов задоволено. Визнано недійсним з моменту укладення договір про відступлення права вимоги від 04.08.2016р., укладений між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний банк "Новий" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінгруп Фактор". Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк "Новий" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Родіна" 1378 грн судового збору. Рішення суду мотивоване тим, що оспорюваний договір підписано неповноважною особою, подальше схвалення дій цієї особи банком відсутнє.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний банк "Новий" звернулось з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на наступне:

- Позивач є неналежним, оскільки не доведено порушення його прав укладенням спірного правочину;

- згода позичальника на укладення договору про відступлення права вимоги законодавством не передбачена;

- суд безпідставно послався на перевищення повноважень представником банку, вказане не було підставою позову;

- представник банку мав необхідний обсяг повноважень на підписання спірного правочину;

- спірний договір було схвалено і виконано сторонами: передані оригінали всіх документів, що підтверджують зобов'язання боржника перед банком, перераховані та прийняті кошти.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.11.2016р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк "Новий" прийнято до розгляду колегією суддів у складі головуючого судді Дмитренко Г.К. (доповідач), суддів Джихур О.В., Виноградник О.М.

20.12.2016р. у зв'язку з припиненням повноважень судді Дмитренко Г.К. на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Широбокової Л.П., суддів Джихур О.В., Антоніка С.Г. та прийнята зазначеною колегією суддів до свого провадження ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.12.016р.

В судовому засіданні повноважний представник скаржника апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, рішення у справі скасувати, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову. Надав для залучення до матеріалів справи докази зарахування грошових коштів за спірним договором, як-то: виписку з особового рахунку, довідку про стан заборгованості ТОВ "Родіна" станом на 04.08.2016р., лист від 02.02.2017р.

Позивач письмовий відзив на апеляційну скаргу не надав, його представник в судових засіданнях проти апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач-2 письмовий відзив на апеляційну скаргу не надав, його представник в судових засіданнях підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду скасувати та в позові відмовити.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

При перегляді справи апеляційним судом встановлено, що 15.04.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Родіна" - Позичальник (надалі - Позивач.) та Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний банк "Новий" - Кредитор (надалі - Відповідач-1) укладено кредитний договір №235315/К1 (надалі Кредитний договір), відповідно до умов якого кредитор, за умови наявності вільних грошових коштів, зобов'язується надати позичальнику грошові кошти у формі відкличної кредитної лінії в національній валюті України на умовах забезпеченості, повернення, строковості, відкличності, платності та цільового характеру використання, надалі за текстом - "кредит", а позичальник зобов'язується сплатити кредитору за користуванням кредитом проценти у розмірі 26% річних та повернути кредит у порядку та строки, визначені цим Договором.

Надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами, надалі за текстом кожна частин окремо - "транш", а у сукупності - "транші", зі сплатою процентів в розмірі 26% річних та комісій, в розмірі та в порядку, визначеному кредитором на момент укладання цього договору, в межах максимального ліміту заборгованості в розмірі 5 500 000,00 грн (додатковою угодою від 30.03.2016р. максимальний ліміт кредиту збільшено до 11 700 000,00 грн), та кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 14 квітня 2017 року на умовах, визначених цим договором (п. 1.1, 1.2 Кредитного договору).

Пунктом 2.3 Кредитного договору передбачено, що повернення отриманого кредиту позичальником здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на рахунок, зазначений в 2.2 цього Договору, не пізніше кінцевого терміну повернення кредиту, зазначеного в п. 1.2 цього договору.

Згідно п.11.2 цього договору кредитор має право у будь-який час відступити свої права та обов'язки за цим договором третій особі, при цьому підписанням цього договору позичальник надає свою згоду на таке відступлення та додаткове погодження угоди про відступлення з позичальником не потрібне. Умови такого відступлення встановлюються угодою між кредитором та третьою особою з додержанням вимог чинного законодавства України.

04.08.2016р. між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний банк "Новий" - Первісний кредитор (надалі - Відповідач-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінгруп Фактор" - Новий кредитор (надалі - Відповідач-2) було укладено договір про відступлення прав вимоги за кредитним договором №235315/К1 від 15 квітня 2015р. (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого первісний кредитор в порядку та на умовах, визначених цим договором та чинним законодавством України, відступає (передає), а Новий кредитор приймає (набуває) права вимоги Первісного кредитора за кредитним договором №235315/К1 від 15 квітня 2015 року зі всіма додатковими угодами та договорами про внесення змін до нього, який укладений між Первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю "Родіна".

Згідно п. 1.2 Договору, загальна сума заборгованості Боржника за Договором кредиту на дату укладення цього Договору становить 11382251,37 грн, з яких: сума основного боргу - 11 350 000,00 грн, сума нарахованих та не сплачених на дату укладення цього договору процентів - 32 251,37 грн.

Моментом переходу прав вимоги Первісного кредитора за Кредитним договором до Нового кредитора вважається момент надходження загальної суми вартості відступлених прав, передбаченої п.2.1 цього Договору, на рахунок Первісного кредитора відповідно до п.2.2 цього Договору. До Нового кредитора переходять права вимоги в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав на підставі зазначеного у п.1.1 цього договору Кредитного договору (п. 1.4 Договору).

Додатковою угодою від 29.08.2016р. до договору внесені зміни в частині виправлення описки щодо дати нотаріального посвідчення довіреності.

У відповідача-2 наявне свідоцтво від 28.11.2013р., видане Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, зокрема, щодо здійснення фінансових послуг з факторингу.

На виконання п.1.4 Договору Відповідач сплатив вартість відступлених прав в сумі 11 382 251,37 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №6054 від 05.08.2016р., №6055 від 05.08.2016р., що містяться в матеріалах справи (а.с. 89, 90), та направив позивачу повідомлення від 09.08.2016р. за №123 про відступлення права вимоги. Отримання вказаних коштів підтверджено банком.

Вважаючи, що цим договором порушені його права та інтереси, Позивач звернувся до суду та просив визнати його недійсним, посилаючись на ст. 207 Господарського кодексу України. З врахуванням заяви про зміну та уточнення позовних вимог від 25.08.2016р. підставами недійсності правочину зазначав підписання договору неповноважною особою, відсутність реєстрації довіреності в реєстрі нотаріальних дій, спірне відступлення права вимоги погіршило становище боржника, порушено положення ст. 513 Цивільного кодексу України щодо нотаріальної форми договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки.

Підстави недійсності правочину визначені у ст.215 Цивільного кодексу України, а саме недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1, 2, 3, 5 та 6 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей.

Законом не заборонено відступлення права вимоги у зобов'язанні іншим особам, що прямо передбачено ст.ст. 512-514, 1077, 1078 Цивільного кодексу України. Право на відступлення права вимоги обумовлено сторонами в п. 11.2. кредитного договору, а в разі такого відступлення за договором факторингу - згода іншої сторони не вимагається.

Оспорюваний договір про відступлення права вимоги зі сторони банку підписано радником Голови Правління Банку з питань розвитку бізнесу в Дніпропетровському регіоні ОСОБА_4, який діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 23.02.2016р. (а.с. 60).

Згідно вказаної довіреності Банк уповноважує ОСОБА_4 укладати та підписувати договори та правочини, які стосуються діяльності АКБ "Новий" при здійсненні банківських та інших операцій, зокрема: про відкриття банківського рахунку з фізичними та юридичними особами, а також про використання системи "Клієнт-Банк", про відкриття та обслуговування карткового рахунку з фізичними та юридичними особами; про проведення платежів (в межах зарплатних платежів по платіжних картках платіжних систем); про відкриття та обслуговування банківських рахунків фізичних осіб на користь третіх осіб; про прийняття платежів від фізичних та юридичних осіб на користь третіх осіб; про відкриття та обслуговування банківського вкладу (депозиту) з фізичними та юридичними особами; про розміщення та залучення коштів в національній та іноземній валюті на міжбанківському ринку; про надання індивідуального банківського сейфа, договори про зберігання цінностей у банку; страхування фізичних осіб на агентських умовах; про надання кредитів, банківських гарантій (в тому числі у формі кредитних ліній та овердрафт) на умовах, викладених в окремому рішенні кредитного комітету банку; застави будь-якого майна, майнових прав або цінних паперів, інших договорів забезпечення (в т.ч. договору поруки) для забезпечення виконання зобов'язань позичальників за кредитними та іншими договорами і угодами, які банк як заставодержатель (кредитор) укладає з фізичними та юридичними особами; страхування майна, що знаходиться в заставі банку, за якими банк виступає вигодонабувачем; на інкасацію та перевезення грошових цінностей; купівлі-продажу національної та іноземної валюти; на інкасо векселів; про зберігання векселів; доміціляції векселів; на авалювання векселів; про операції з цінними паперами; про співробітництво з автосалонами, агентствами нерухомості та іншими юридичними (в т.ч. органами Пенсійного фонду) і фізичними особами; страхування майна; на утримання, обслуговування і ремонт приміщень, кондиціонерів, оргтехніки та іншого обладнання, систем охоронної та пожежної сигналізації, засобів зв'язку; охорони майна і грошових коштів; з постачальниками комунальних послуг та телекомунікаційних послуг для потреб банку; купівлі канцелярського приладдя, для потреб банку; купівлі паливно-мастильних матеріалів для потреб банку; підряду в інтересах банку; оренди або суборенди приміщень для розміщення офісу банку. відділень або банківських автоматів самообслуговування, автомобілів; надання рекламних послуг, послуг з виготовлення рекламної продукції; купівлі меблів для приміщень банку, відділень.

Згідно п. 3 цієї довіреності він був наділений правом підписувати будь-які документи, пов'язані з укладанням та виконанням зазначених вище договорів, в тому числі договори про внесення змін та доповнень до договорів, додаткові договори про розірвання договорів, тощо.

На факті наявності повноважень у вказаного представника банку ОСОБА_4 наголошується самим банком протягом всього розгляду цієї справи.

Відтак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що спірна довіреність не уповноважувала представника банку ОСОБА_4 на підписання оспорюваного договору.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ст. 241 Цивільного кодексу України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Як встановлено судом вище, новий кредитор перерахував на рахунки банку обумовлену договором суму, яку банк отримав та прийняв, повернення вказаної суми як безпідставно зарахованої не відбулося. Також отримані після укладення договору про відступлення права вимоги грошові кошти від боржника були перераховані банком на рахунки нового кредитора, про що суду надані довідки від 03.02.2017р. за підписом заступника Голови Правління АКБ «Новий» ОСОБА_5

Вказане свідчить про схвалення юридичною особою спірного правочину шляхом прийняття коштів, оскільки кошти надійшли на рахунки банку, а не особисто ОСОБА_4, повернення вказаної суми як безпідставно зарахованої не відбулося.

Та суд першої інстанції в цій частині неповно дослідив обставини справи, пославшись лише на підписання ОСОБА_4 листів та додаткової угоди, та як наслідок прийшов до хибного висновку про відсутність схвалення правочину зі сторони банку.

Посилання позивача на погіршення становища боржника укладенням спірного договору про відступлення права вимоги, що відповідно до ст.1082 Цивільного кодексу України є підставою для визнання його недійсним помилкове, оскільки вказана норма не встановлює підстави недійсності правочинів, відступлення права вимоги, згода на яке надана боржником у кредитному договорі, відбулася на тих же умовах, що і був укладений кредитний договір.

Також безпідставні доводи Позивача щодо недотримання сторонами форми правочину при укладенні договору про відступлення права вимоги, оскільки зазначений договір був укладений у письмовій формі, з дотриманням вимог ст. 513 Цивільного кодексу України, а відступлення прав вимоги за іншими договорами, зокрема. договорами іпотеки, не є предметом цього спору.

Таким чином, доводи апелянта є обґрунтованими та апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції, як прийняте при невідповідності висновків суду обставинам справи - скасуванню на підставі п.3 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України з прийняттям нового рішення про відмову у позові.

Втім, суд зауважує на помилковість доводів апелянта щодо неналежного позивача, оскільки позивач є стороною кредитного договору, за яким відступлено право вимоги, тобто оспорюваний договір безпосередньо стосується прав та обов'язків позивача.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по апеляційній скарзі покладаються на позивача.

Апелянтом зайво сплачена сума судового збору 79,20 грн, але згідно п.1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» вказана сума може бути повернена стороні лише за її клопотанням. Такого клопотання до апеляційного суду не надходили, та у суду відсутні підстави щодо вирішення питання про повернення зайво сплачених коштів.

Керуючись ст.ст. 99, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк "Новий" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 01.11.2016р. у справі №904/6929/16 задовольнити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 01.11.2016р. у справі №904/6929/16 скасувати.

Прийняти нове рішення.

В позові відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Родіна" - 53600, смт. Покровське Покровського району Дніпропетровської області, вул. Леніна, 230, на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк "Новий" - 49000, м. Дніпро, пр. Д. Яворницького,93, витрати по апеляційній скарзі - 1515,80 грн (одна тисяча п'ятсот п'ятнадцять грн 80 коп), про що видати наказ.

Відповідно до ст.ст. 116, 117 105 Господарського процесуального кодексу України видачу наказу на виконання цієї постанови доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає чинності з часу її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцятиденного строку.

Повний текст постанови складений 24.02.2017р.

Головуючий суддя Л.П. Широбокова

Суддя С.Г. Антонік

Суддя О.В. Джихур