РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2017Справа №910/23772/16

За позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАРАНТ ХОЛДИНГ ГРУП"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача

Одеський Національний політехнічний університет

про стягнення 10 329,64 грн., розірвання договору та зобов'язання вчинити дії

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Гармашов Б.С. (довіреність)

від відповідача: не з'явився

від третьої особи: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській області (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАРАНТ ХОЛДИНГ ГРУП" (відповідач) в якому просить суд:

стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 10 329,64 грн., з яких: 7283,98 грн. - заборгованість по орендній платі, 3 045,66 грн. - пеня;

розірвати договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 16.12.2013 укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області та Товариством з обмеженою відповідальністю "ГАРАНТ ХОЛДИНГ ГРУП";

зобов'язати відповідача повернути балансоутримувачу державне нерухоме майно, а саме: дві ділянки внутрішньої поверхні стін (по. 2.16 кв.м. кожна), корпусу бібліотеки, інв. №12275, за адресою: м. Одеса, пр.-т Шевченка, 1.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 16.12.2013 в частині сплати орендних платежів, у зв'язку із чим, у відповідача виникла заборгованість у сумі 7283,98 грн. Внаслідок прострочення грошового зобов'язання, позивачем нарахована пеня у сумі 3045,66 грн. Посилаючись на порушення відповідачем договору в частині своєчасної і повної сплати орендної плати, відповідачем заявлено вимоги про розірвання договору та повернення орендованого майна.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.12.2016 порушено провадження по справі №910/23772/16, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Одеський Національний політехнічний університет та призначено її до розгляду на 31.01.2017.

27.01.2017 через відділ діловодства суду від позивача надійшли документи по справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.07.2017 розгляд справи №910/23772/16 відкладено на 14.02.2017.

13.02.2017 через відділ діловодства суду від позивача надійшли пояснення, в яких позивачем зазначено, що у зв'язку зі порушенням п. 5.4. договору, позивачем на підставі п. 9.4., ст. 782 ЦК України заявлені вимоги про розірвання договору оренди.

13.02.2017 через відділ діловодства суду від третьої особи надійшла заява, в якій Одеський Національний політехнічний університет підтримав позовні вимоги позивача та просив суд здійснювати розгляд заяви без участі представника третьої особи.

Представник позивача в судовому засіданні 14.02.2017 надав пояснення по суті позовних вимог, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 14.02.2017 не з'явився, відзиву на позов та витребуваних судом документів не надав, про причини неявки суд не повідомив.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, проте подав заяву про розгляд справи без участі представника третьої особи.

У відповідності до п.п. 3.9.1. п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 ГПК України.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Ухвали Господарського суду міста Києва про порушення провадження у справі та відкладення розгляду справи надсилались на юридичну адресу відповідача (вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань), а тому відповідач був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання. Ухвала суду від 26.12.2016 була повернута на адресу суду поштовим відділенням зв'язку із посиланням на відсутність за зазначеною адресою.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Водночас, судом, враховано, що у відповідності до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Враховуючи вищенаведене та те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, з метою запобігання безпідставному затягуванню розгляду справи, в судовому засіданні 14.02.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

16.12.2013 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області (орендодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ГАРАНТ ХОЛДІНГ ГРУП" (орендар, відповідач) укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності (далі - договір оренди), відповідно до умов якого, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно, а саме: дві ділянки внутрішньої поверхні стін (по. 2.16 кв.м. кожна), корпусу бібліотеки, інв. №12275, за адресою: м. Одеса, пр.-т Шевченка, 1 (далі - майно), що перебуває на балансі Одеського Національного політехнічного університету (далі - балансоутримувач), вартість якого визначена згідно із звітом про незалежну оцінку станом на 31 серпня 2013 року і становить 25851,00 грн.

Згідно із п. 1.2 договору оренди, майно передається в оренду з метою розміщення носіїв соціальної та комерційної реклами без права виробництва реклами на площі, що орендується (інше використання нерухомого майна).

Стан майна на момент укладення договору, визначається в акті приймання- передавання за узгодженим висновком балансоутримувача і орендаря (п. 1.3. договору оренди).

Відповідно до п. 2.1. договору оренди, орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передавання майна.

16.12.2013 згідно із актом приймання-передавання державного майна, орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування державне нерухоме майно, а саме: дві ділянки внутрішньої поверхні стін (по. 2.16 кв.м. кожна), корпусу бібліотеки, інв. №12275, за адресою: м. Одеса, пр.-т Шевченка, 1, що перебуває на балансі Одеського Національного політехнічного університету.

Згідно з п. 3.1 договору оренди, орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №786 від 04.10.1995 і становить без ПДВ за базовий місяць оренди (жовтень 2013) - 324,43 грн.

Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством (п. 3.2. договору).

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць (п. 3.3. договору).

Пунктом 3.5 договору оренди встановлено, що орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 50% до 50 % щомісяця не пізніше 12 числа місяця наступного за звітним, відповідно до пропорцій розподілу, установленого Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Орендар зобов'язався своєчасно й у повному обсязі сплачувати орендну плату (п. 5.3 договору оренди).

Відповідно до п. 10.1 договору оренди цей договір укладено строком на 2 (два) роки 11 (одинадцять) місяців, який діє з моменту підписання його сторонами.

Таким чином, дія договору встановлена до 16.11.2016.

Згідно із п. 10.4. договору оренди, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, з урахуванням змін у законодавстві на дату продовження цього договору.

Оскільки, заяв про припинення дії договору протягом одного місяця після закінчення строку його чинності від жодної із сторін не надходило, то договір вважається продовженим на той самий термін.

В пункті 9.4. договору оренди сторони погодили, що орендодавець має право вимагати розірвання договору оренди та (або) відшкодування збитків у разі, якщо орендар, зокрема, не сплачує або не своєчасно сплачує орендну плату.

Пунктом 5.10 договору оренди передбачено, що у разі припинення або розірвання договору орендар зобов'язаний повернути балансоутримувачу об'єкт оренди у належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу та відшкодувати балансоутримувачу збитки в разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) об'єкту оренди з вини орендаря.

Згідно із п. 10.9. договору оренди, у разі припинення або розірвання цього договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем орендодавцю.

В пункті 10.10. договору оренди сторони погодили, що майно вважається поверненим балансоутримувачу з моменту підписання орендарем та орендодавцем акта приймання-передавання. Обов'язок щодо складання акта про повернення майна покладається на орендаря.

Як вбачається із матеріалів справи, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській області звернулося до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАРАНТ ХОЛДІНГ ГРУП" з претензією (пропозицією) вих. 11-05-01478 від 25.03.2016 про стягнення заборгованості по орендній платі, пені та розірвання договору оренди, згідно із якою, позивач вимагав від відповідача сплатити заборгованість за договором та зазначив, що не здійснення орендної плати є порушенням істотних умов договору, що в свою чергу може бути підставою для розірвання договору.

У зв'язку із порушення відповідачем умов договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 16.12.2013 в частині сплати орендних платежів, позивачем заявлено до стягнення заборгованість у сумі 7283,98 грн. та внаслідок прострочення грошового зобов'язання, позивачем нарахована та заявлена до стягнення пеня у сумі 3045,66 грн.

Також посилаючись на порушення відповідачем договору в частині своєчасної і повної сплати орендної плати, відповідачем заявлено вимоги про розірвання договору та повернення орендованого майна балансоутримувачу.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частина 1 статті 759 ЦК України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Приписами ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Пунктами 1, 4 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

На відносини, пов'язані із орендою державного майна поширюється дія Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 10.04.1992 № 2269-XII.

Статтею 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

У відповідності до ч. 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Згідно із ч. 1 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Матеріалами справи підтверджується факт користування відповідачем державним нерухомим майном, а саме: двома ділянками внутрішньої поверхні стін (по. 2.16 кв.м. кожна), корпусу бібліотеки, інв. №12275, за адресою: м. Одеса, пр.-т Шевченка, 1.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, в порушення умов договору оренди, відповідач свої зобов'язання щодо здійснення орендної плати у сумі 7283,98 грн. належним чином не виконав, внаслідок чого заборгованість відповідача за договором оренди в частині сплати орендних платежів до державного бюджету становить 7283,98 грн. За розрахунком позивача заборгованість у сумі 7283,98 грн. виникла за період з липня 2014 року по жовтень 2016 року.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Матеріалами справи підтверджується факт наявності у відповідача заборгованості у сумі 7283,98 грн. за період з липня 2014 року по жовтень 2016 року по сплаті орендних платежів до державного бюджету.

Оскільки, заборгованість відповідача по орендній платі у сумі 7283,98 грн. належним чином доведена, доказів сплати відповідачем орендних платежів у строки, встановлені договором матеріали справи не містять, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення основного боргу у розмірі 7283,98 грн.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню у сумі 3045,66 грн. (нарахування, згідно із розрахунком наданим до суду 27.01.2017, здійснено за загальний період з 13.08.2014 по 14.11.2016).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Частиною 3 ст. 549 ЦК України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частина 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до. 2.5. постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Відповідальність у вигляді пені за несвоєчасну сплату орендної плати передбачена п. 3.6. договору, згідно із яким сторони погодили, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.5. співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

З аналізу пункту 3.6 договору, вбачається, що при укладенні договору сторони, визначаючи відповідальність за порушення строку виконання грошових зобов'язань у вигляді пені дійшли згоди, що сплата пені здійснюватиметься за весь період прострочення включаючи день оплати.

Таким чином, сторони передбачили інший період нарахування пені, аніж шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Перевіривши розрахунок пені, суд встановив, що розмір пені є більшим, ніж заявлено позивачем до стягнення. Однак, враховуючи те, що позивачем у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України не заявлялось клопотань про можливість суду виходити за межі позовних вимог, то з відповідача підлягає стягненню сума пені у розмірі 3045,66 грн., що заявлена позивачем до стягнення, а тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Частиною 2 статті 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Частиною 3 статті 651 ЦК України передбачено, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Статтею 782 ЦК України визначено спеціальний спосіб розірвання договору шляхом вчинення наймодавцем односторонньої відмови від нього, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Водночас, право наймодавця на відмову від договору найму, передбачене частиною першою статті 782 ЦК України, не є перешкодою для звернення наймодавця (орендодавця) до суду з вимогою розірвати договір у разі несплати наймачем (орендарем) платежів, якщо вбачається істотне порушення умов договору (п. 5.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 29.05.2013 № 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна").

Згідно із частиною 3 статті 291 ГК України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених ЦК України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

У відповідності до положень частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України, котрі є загальними для розірвання договору, передбачають можливість розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї з сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, установлених договором або законом.

За приписами цієї норми істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Приписами частини 3 статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Судом встановлено, що можливість дострокового розірвання договору на вимогу орендодавця у випадку невиконання відповідачем обов'язку зі сплати або своєчасної сплати орендної плати передбачено пунктом 9.4. договору.

Матеріалами справи підтверджено факт неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань щодо сплати орендної плати та наявність заборгованості за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 16.12.2013 за період з липня 2014 року по жовтень 2016 року.

За таких обставин, враховуючи порушення відповідачем істотних умов договору оренди та позбавлення позивача таким порушенням того, на що він розраховував при його укладенні, суд визнає обґрунтованими вимоги позивача в частині розірвання договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 16.12.2013.

За приписами ст.785 Цивільного кодексу України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

У разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди (ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна").

Пунктом 10.9. договору оренди сторони погодили, що у разі припинення або розірвання цього договору майно протягом трьох робочих днів повертається відповідачем балансоутримувачу - Одеському Національному політехнічному університеті.

Також у відповідності до п. 5.10 договору оренди передбачено, що у разі припинення або розірвання договору орендар зобов'язаний повернути балансоутримувачу об'єкт оренди у належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу та відшкодувати балансоутримувачу збитки в разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) об'єкту оренди з вини орендаря.

Оскільки суд дійшов висновку про розірвання договору, то у відповідача виник обов'язок повернути балансоутримувачу орендоване державне нерухоме майно, а саме: дві ділянки внутрішньої поверхні стін (по. 2.16 кв.м. кожна), корпусу бібліотеки, інв. №12275, за адресою: м. Одеса, пр.-т Шевченка, 1, у зв'язку із чим вимоги у в цій частині визнаються судом обґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи встановлені вище судом обставини справи, оскільки заявлені позивачем вимоги як встановлено судом є обґрунтованими, суд задовольняє позов Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАРАНТ ХОЛДИНГ ГРУП" про стягнення з відповідача заборгованості по орендній платі у сумі 7283,98 грн. пені у сумі 3 045,66 грн., розірвання договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 16.12.2013 та зобов'язання відповідача повернути балансоутримувачу державне нерухоме майно, а саме: дві ділянки внутрішньої поверхні стін (по. 2.16 кв.м. кожна), корпусу бібліотеки, інв. №12275, за адресою: м. Одеса, пр.-т Шевченка, 1.

Судовий збір за розгляд справи, відповідно до ст. 49 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАРАНТ ХОЛДИНГ ГРУП" (03680, м. Київ, вул. Солом'янська, буд. 3, офіс 920; ідентифікаційний код 37982944) на користь Державного бюджету України (отримувач - УК в м. Одесі /Приморський район/22080200, р/р 0008, МФО 828011, , банк отримувача ГУ ДКСУ в Одеській області) заборгованість по орендній платі у розмірі 7283,98 грн. та пеню у розмірі 3045,66 грн.

Розірвати договір оренди нерухомого майна від 16.12.2013, укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, будинок 15, к. 1106; ідентифікаційний код 20984091) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ГАРАНТ ХОЛДИНГ ГРУП" (03680, м. Київ, вул. Солом'янська, буд. 3, офіс 920; ідентифікаційний код 37982944), що належить до державної власності, а саме: дві ділянки внутрішньої поверхні стін (по. 2.16 кв.м. кожна), корпусу бібліотеки, інв. №12275, за адресою: м. Одеса, пр.-т Шевченка, 1.

Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "ГАРАНТ ХОЛДИНГ ГРУП" (03680, м. Київ, вул. Солом'янська, буд. 3, офіс 920; ідентифікаційний код 37982944) повернути Одеському Національному політехнічному університету (65044, Одеська обл., місто Одеса, проспект Шевченка, будинок 1, ідентифікаційний код 02071045) державне нерухоме майно, а саме: дві ділянки внутрішньої поверхні стін (по. 2.16 кв.м. кожна), корпусу бібліотеки, інв. №12275, за адресою: м. Одеса, пр.-т Шевченка, 1.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАРАНТ ХОЛДИНГ ГРУП" 03680, м. Київ, вул. Солом'янська, буд. 3, офіс 920; ідентифікаційний код 37982944) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, будинок 15, к. 1106; ідентифікаційний код 20984091) судовий збір в розмірі 4134,00 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 20.02.2017.

Суддя С.О. Турчин