РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2017Справа №910/231/17
За позовом Публічного акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго»

до Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Енергомережа»

про стягнення заборгованості у розмірі 2 049 269,66 грн.

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача - Синоверська В.Б. (дов. №1112 від 15.09.2016);

від відповідача - не з'явився.

встановив :

04.01.2017 Публічне акціонерне товариство «Прикарпаттяобленерго» звернулося до господарського суду м. Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Енергомережа» про стягнення заборгованості у розмірі 2 049 269,66 грн., з яких заборгованість за передачу (транзит) електричної енергії у сумі 1 338 128,08 грн., заборгованість за надання додаткових (інформаційних) послуг у сумі 2 903,04 грн.; пеню за передачу (транзит) електричної енергії у сумі 314 072,56 грн.; інфляційні збитки за передачу (транзит) електричної енергії у сумі 340 619,89 грн.; % річних за передачу (транзит) електричної енергії у сумі 49 135,38 грн.; пеню за надання додаткових (інформаційних) послуг у сумі 682,89 грн.; інфляційні надання додаткових (інформаційних) послуг у сумі 3 478,35 грн.; % річних за надання додаткових (інформаційних) послуг у сумі 249,47 грн.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору на передачу електричної енергії місцевими (локальними) електромережами від 18.12.2014 №2014/1882 в частині своєчасної та повної оплати отриманих послуг.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.01.2017 порушено провадження у справі №910/231/17, розгляд справи призначено на 26.01.2017.

26.01.2017 позивач через загальний відділ діловодства суду подав додаткові докази для долучення до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 26.01.2017 у зв'язку із неявкою представника відповідача, а також необхідністю витребування доказів по справі, розгляд справи відкладено на 16.02.2017.

У судове засідання 16.02.2017 прибув представник позивача, надав пояснення по суті справи.

Представник відповідача в судове засідання 16.02.2017 не з'явився, причин неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

При цьому, відповідно до п. 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Наразі, суд зазначає, що інформація стосовно слухання судом справ є публічною та розміщується на офіційному сайті господарського суду м. Києва в мережі Інтернет, що також свідчить про наявність у відповідача можливості дізнатись про слухання справи за його участю.

Крім того, господарський суд вважає за необхідне зауважити, що у відповідності до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Статтею 3 вказаного нормативно-правового акту передбачено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - це автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

У статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» передбачено, що судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Отже, з огляду на наведене вище, суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалами суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 16.02.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

18.12.2014 між Публічним акціонерним товариством «Прикарпаттяобленерго» (далі - позивач, компанія) та Приватним акціонерним товариством «Холдингова компанія «Енергомережа» (далі - відповідач, ПНТ) було укладено договір на передачу електричної енергії місцевими (локальними) електромережами (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого компанія зобов'язується передавати електричну енергію, куповану ПНТ на оптовому ринку електричної енергії України або власного виробітку, місцевими (локальними) електромережами до споживачів ПНТ та надавати інформаційні послуги відповідно до умов цього договору, а ПНТ зобов'язується здійснювати оплату отриманих послуг, відповідно до умов цього договору.

За умовами п. 2.1 договору вартість послуг компанії з передачі електроенергії ПНТ визначається на основі визначених у повідомленні на заявлений обсяг купівлі електричної енергії на ОРЕ та повідомленні на заявлений обсяг власного виробництва електричної енергії обсягів купівлі електричної енергії споживачами і затверджених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики (далі - НКРЕ), для компанії тарифів на передачу електроенергії на відповідних класах напруги з урахуванням постанови НКРЕ від 28.09.2000 №1038 «Щодо оплати транспортування електричної енергії власного виробництва».

Відповідно до п. 2.2 договору вартість додаткових (інформаційних) послуг компанії не може перевищувати граничні показники, затверджені НКРЕ.

На вартість послуг з передачі електроенергії та додаткових (інформаційних) послуг нараховується податок на додану вартість відповідно до законодавства України (п. 2.3 договору).

За умовами п. 2.4 договору ПНТ на розрахунковий рахунок компанії здійснює оплату вартості послуг з передачі електричної енергії та додаткових (інформаційних) послуг наступним чином: 1 платіж - до 28 числа місяця, що передує розрахунковому, у розмірі не менше 30% вартості послуг компанії, які визначені згідно з п. 2.1; 2 платіж - до 10 числа розрахункового місяця у розмірі 30% вартості послуг компанії, які визначені згідно з п. 2.1; 3 платіж - до 20 числа розрахункового місяця у розмірі 40% вартості послуг компанії, які визначені згідно з п. 2.1.

Оплата послуг з передачі електроенергії та оплата додаткових (інформаційних) послуг здійснюється окремими платіжними дорученнями на підставі виставлених компанією рахунків (п. 2.6 договору).

За підсумками розрахункового періоду складаються та підписуються кожною стороною акт виконаних робіт з передачі електричної енергії та акт виконаних робіт з додаткових (інформаційних) послуг (п. 2.10 договору).

Відповідно до п. 2.11 договору ПНТ здійснює остаточний розрахунок з компанією за попередній розрахунковий період протягом п'яти банківських днів після отримання рахунку-фактури. У випадку порушення термінів остаточного розрахунку компанія має право нарахувати пеню у розмірі 0,2% від суми прострочення платежу (але не більше подвійної облікової ставки НБУ), яка діє на день прострочення), за кожен день прострочення. Пеня нараховується до повного виконання ПНТ своїх зобов'язань.

Згідно з п. п. 5.1, 5.2 договору компанія має право отримувати від ПНТ оплату послуг з передачі електричної енергії місцевими (локальними) мережами та додаткових (інформаційних) послуг, наданих компанією ПНТ, а ПНТ має право на послугу компанії з передачі належної йому електричної енергії місцевими (локальними) електромережами.

Відповідно до пп. 7 п. 6.3 договору ПНТ несе відповідальність за здійснення своєчасної та у повному обсязі оплати за передачу електроенергії та інших додаткових послуг на умовах, визначених цим договором. У випадку порушення строків оплати за умовами цього договору компанія має право нараховувати пеню у розмірі 0,2% від суми прострочення платежу (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на день прострочення) за кожен день прострочення.

Згідно з п. 10.1 договору, в редакції додаткової угоди №1 від 30.12.2015, цей договір укладено на термін до 31.12.2016, а в частині зобов'язань, які виникли відповідно до умов цього договору - до повного їх виконання. Договір набуває чинності за умови підписання та скріплення печатками сторін цього договору, всіх додатків до нього та погодження їх споживачами електроенергії, з якими укладено договір купівлі-продажу електричної енергії (згідно п. 10.2 даного договору). Договір продовжується на наступний календарний рік за умови підписання сторонами додаткової угоди про продовження дії договору.

Невід'ємними частинами даного договору є: додаток №1 «Перелік об'єктів і точок обліку споживача ПНТ і субспоживача», додаток №2 «Акт виконаних робіт з надання додаткових (інформаційних послуг», додаток №3 «Розмір плати за надання додаткових (інформаційних) послуг у 2014 році», додаток №4 «Акт виконаних робіт з передачі електричної енергії», додаток №5 «Розрахунок втрат електроенергії в мережі споживача» (п. 10.2 договору).

На виконання умов договору позивач кур'єрською службою доставки надіслав відповідачу рахунки: № від 31.12.2015 на суму 706 365,22 грн., № від 31.01.2016 на суму 809 965,64 грн., № від 29.02.2016 на суму 787 310,69 грн., № від 31.03.2016 на суму 834 063,67 грн., № від 30.04.2016 на суму 732 237,22 грн., а також № від 31.12.2015 на суму 1 653,12, № від 31.01.2016 на суму 1 653,12 грн., № від 29.02.2016 на суму 1 653,12 грн., № від 31.03.2016 на суму 1 653,12 грн., № від 30.04.2016 на суму 1 249,92 грн., що підтверджується матеріалами справи,

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідач частково оплатив вказані рахунки, у зв'язку із чим його заборгованість за передачу (транзит) електричної енергії становить 1 338 128,08 грн., а за надання додаткових (інформаційних) послуг - 2 903,04 грн., а тому позивач просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Енергомережа» заборгованість у розмірі 2 049 269,66 грн., з яких заборгованість за передачу (транзит) електричної енергії у сумі 1 338 128,08 грн., заборгованість за надання додаткових (інформаційних) послуг у сумі 2 903,04 грн.; пеню за передачу (транзит) електричної енергії у сумі 314 072,56 грн.; інфляційні збитки за передачу (транзит) електричної енергії у сумі 340 619,89 грн.; % річних за передачу (транзит) електричної енергії у сумі 49 135,38 грн.; пеню за надання додаткових (інформаційних) послуг у сумі 682,89 грн.; інфляційні надання додаткових (інформаційних) послуг у сумі 3 478,35 грн.; % річних за надання додаткових (інформаційних) послуг у сумі 249,47 грн.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову з таких підстав.

У відповідності з приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Спір між сторонами виник у зв'язку із невиконанням відповідачем договірних зобов'язань щодо оплати отриманих послуг відповідно до умов договору на передачу електричної енергії місцевими (локальними) електромережами від 18.12.2014 №2014/1882.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Положеннями ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами п. 2.4 договору ПНТ на розрахунковий рахунок компанії здійснює оплату вартості послуг з передачі електричної енергії та додаткових (інформаційних) послуг наступним чином: 1 платіж - до 28 числа місяця, що передує розрахунковому, у розмірі не менше 30% вартості послуг компанії, які визначені згідно з п. 2.1; 2 платіж - до 10 числа розрахункового місяця у розмірі 30% вартості послуг компанії, які визначені згідно з п. 2.1; 3 платіж - до 20 числа розрахункового місяця у розмірі 40% вартості послуг компанії, які визначені згідно з п. 2.1.

Оплата послуг з передачі електроенергії та оплата додаткових (інформаційних) послуг здійснюється окремими платіжними дорученнями на підставі виставлених компанією рахунків (п. 2.6 договору).

Відповідно до п. 2.11 договору ПНТ здійснює остаточний розрахунок з компанією за попередній розрахунковий період протягом п'яти банківських днів після отримання рахунку-фактури.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на виконання умов договору надав відповідачу обумовлені сторонами послуги, що підтверджується рахунками: № від 31.12.2015 на суму 706 365,22 грн., № від 31.01.2016 на суму 809 965,64 грн., № від 29.02.2016 на суму 787 310,69 грн., № від 31.03.2016 на суму 834 063,67 грн., № від 30.04.2016 на суму 732 237,22 грн., а також № від 31.12.2015 на суму 1 653,12, № від 31.01.2016 на суму 1 653,12 грн., № від 29.02.2016 на суму 1 653,12 грн., № від 31.03.2016 на суму 1 653,12 грн., № від 30.04.2016 на суму 1 249,92 грн., які були надіслані на адресу відповідача кур'єрською службою доставки.

Отже, з наданих позивачем доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином та надав відповідачу послуги відповідно до умов договору, проте відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав та частково оплатив отримані послуги.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 1 338 128,08 грн. за передачу (транзит) електричної енергії та 2 903,04 грн. за надання додаткових (інформаційних) послуг за договором на передачу електричної енергії місцевими (локальними) електромережами від 18.12.2014 №2014/1882 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Крім того, у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем умов договору, позивачем нараховано та заявлено до стягнення інфляційні збитки за передачу (транзит) електричної енергії у сумі 340 619,89 грн.; 3 % річних за передачу (транзит) електричної енергії у сумі 49 135,38 грн.; інфляційні надання додаткових (інформаційних) послуг у сумі 3 478,35 грн.; 3% річних за надання додаткових (інформаційних) послуг у сумі 249,47 грн.

Згідно з положеннями ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як встановлено ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки факт прострочення виконання грошового зобов'язання встановлений судом, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що розрахунок є арифметично вірним, а тому вказані суми нарахувань підлягають стягненню з відповідача у заявленому позивачем розмірі.

Також позивачем нараховано, та заявлено до стягнення з відповідача пеню за передачу (транзит) електричної енергії у сумі 314 072,56 грн. та пеню за надання додаткових (інформаційних) послуг у сумі 682,89 грн.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У відповідності ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 2.11 договору у випадку порушення термінів остаточного розрахунку компанія має право нарахувати пеню у розмірі 0,2% від суми прострочення платежу (але не більше подвійної облікової ставки НБУ), яка діє на день прострочення), за кожен день прострочення. Пеня нараховується до повного виконання ПНТ своїх зобов'язань.

Крім того, відповідно до пп. 7 п. 6.3 договору ПНТ несе відповідальність за здійснення своєчасної та у повному обсязі оплати за передачу електроенергії та інших додаткових послуг на умовах, визначених цим договором. У випадку порушення строків оплати за умовами цього договору компанія має право нараховувати пеню у розмірі 0,2% від суми прострочення платежу (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на день прострочення) за кожен день прострочення.

Згідно ч. 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов'язання мало бути виконано.

В пункті 2.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зазначено, що: "Щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції".

Статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.96 р. № 543-96-ВР (зі змінами), платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

З урахуванням викладеного, судом здійснено перерахунок заявленої позивачем до стягнення з відповідача суми пені та встановлено, що позивачем розраховано пеню поза межами шестимісячного строку, а відтак з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня за передачу (транзит) електричної енергії у сумі 177 220,88 грн. та пеня за надання додаткових (інформаційних) послуг у сумі 386,16 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з покладенням витрат по сплаті судового збору в цій частині на відповідача на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Енергомережа» (01001, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 12, код 32113410) на користь Публічного акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» (76014, Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, вул. Індустріальна, буд. 34, код 00131564) заборгованість за передачу (транзит) електричної енергії у сумі 1 338 128 (один мільйон триста тридцять вісім тисяч сто двадцять вісім) грн. 08 коп., заборгованість за надання додаткових (інформаційних) послуг у сумі 2 903 (дві тисячі дев'ятсот три) грн. 04 коп.; пеню за передачу (транзит) електричної енергії у сумі 177 220 (сто сімдесят сім тисяч двісті двадцять) грн. 88 коп.; інфляційні збитки за передачу (транзит) електричної енергії у сумі 340 619 (триста сорок тисяч шістсот дев'ятнадцять) грн. 89 коп.; 3% річних за передачу (транзит) електричної енергії у сумі 49 135 (сорок дев'ять тисяч сто тридцять п'ять) грн. 38 коп.; пеню за надання додаткових (інформаційних) послуг у сумі 386 (триста вісімдесят шість) грн. 16 коп.; інфляційні надання додаткових (інформаційних) послуг у сумі 3 478 (три тисячі чотириста сімдесят вісім) грн. 35 коп.; 3% річних за надання додаткових (інформаційних) послуг у сумі 249 (двісті сорок дев'ять) грн. 47 коп., а також судовий збір у розмірі 28 681 (двадцять вісім тисяч шістсот вісімдесят одну) грн. 80 коп. видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складене та підписане 20.02.2017

Суддя В.О. Демидов