РІШЕННЯ

20 лютого 2017 року Справа № 913/148/17

Провадження №4/913/148/17

За позовом

Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії Придніпровська залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, м. Дніпропетровськ

до Приватного акціонерного товариства «Краснодонвугілля», м. Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення 27495 грн. 00 коп.

Суддя господарського суду Луганської області - Старкова Г.М.

Секретар судового засідання помічник судді Наумова В.В.

У засіданні брали участь:

від позивача - представник не прибув;

від відповідача - ОСОБА_1, довіреність № 32 від 20.05.2016;

В С Т А Н О В И В :

Суть спору: позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача штрафу за неправильно зазначену масу вантажу у розмірі 27495 грн. 00 коп. за невірно зазначену в залізничній накладній № 49962871 масу вантажу у вагоні № 54752530.

Позовні вимоги обґрунтовані ст.ст. 118, 122 Статуту залізниць України та фактом неправильного зазначення у накладній маси вантажу.

Представник відповідача 20.02.2017 (згідно штампу вхідний № 1347) подав до господарського суду Луганської області відзив на позовну заяву від 17.02.2017 № 12/36, в якому зазначив, що він не заперечує факт невідповідності маси вантажу зазначеної в накладній, масі встановленої при переважуванні, однак, просить суд враховуючи той факт, що станом на теперішній час відповідач знаходиться у скрутному матеріальному становищу.

Разом з тим, відповідач просить суд, в порядку ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, максимально зменшити розмір штрафу, заявленого позивачем до стягнення, посилаючись на ст. 2 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції та незадовільний фінансовий стан підприємства, яке знаходиться на території проведення антитерористичної операції. В обґрунтування доводів він надав звіт про фінансові результати та баланс за 2016 рік.

Крім того, відповідач зазначив, що підприємство відповідача знаходиться на території зони проведення антитерористичної операції, тому відповідач був змушений неодноразово зупиняти свою виробничу діяльність. З листопада 2014 року по теперішній час практично повністю було припинено відвантаження товару споживачам, а також отримання обладнання та інших засобів і матеріалів необхідних для здійснення господарської діяльності. Збитки у діяльності підприємства за підсумком роботи у 2016 році та станом на 31.12.2016 - 763272 тис. грн.. (рядок 2355 форми 2 «Звіт про фінансові результати»). Окрім зазначеного, відповідач зазначає, що станом на 31.12.2016 непокриті збитки складають 3702699 тис. грн.(рядок 1420 форми 1»Звіт про фінансовий стан»). Наданий відзив судом розглянутий та долучений до матеріалів справи з наданими до нього документами.

Розглянувши матеріали справи, додатково надані документи, суд встановив наступне.

У серпні 2016 року зі станції Краснодон Донецької залізниці Приватне акціонерне товариство «Крансодонвугілля» здійснило відправлення вагону № 54752530 згідно накладної № 49962871 на станцію призначення Правда Придніпровської залізниці.

При проходженні вагону через станцію Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці, проведено перевірку маси вантажу. Під час якої було виявлено,що маса вантажу у вищезазначеному вагоні не відповідає масі, вказаній відправником у накладній.

В накладній № 49962871 зазначено, що у вагоні № 54752530 нетто вантажу становить 70000 кг. За результатами перевірки маса вантажу в зазначеному вагоні становила 62400 кг, що на 7600 кг менш, ніж вказано у накладній.

На дане порушення станцією Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці було складено комерційний акт РА № 014462/376/69 від 12.08.2016 (а.с. 8) та акт загальної форми № 494/ваги від 12.08.2016 (а.с. 9). Викладене також підтверджується випискою із книги контрольних зважувань (а.с. 12).

В комерційному акті містяться відомості про те, що завантаження вантажу на рівні борту, рівномірне, без заглиблень. По документу та наявні маркування із застосуванням катку, маркування не порушене. Вагон без торцевих дверей, розвантажувальні люка з обох сторін закрити. Течії вантажу немає. В технічному відношенні вагон справний.

Контрольне переваження маси вантажу проводилось на 150-тонних вагонних вагах (контроль придатності яких проведена 15.01.2016 згідно технічного паспорту ваг, де зазначено про їх придатність до переваження, (а. с. 10-11).

Так, існує факт, що при внесенні інформації до відповідних граф вищезазначеної накладної вантажовідправником Приватним акціонерним товариством «Краснодонвугілля» була неправильно зазначена маса вантажу.

Провізна плата вантажу згідно накладної № 49962871 становить 5499 грн. 00 коп. за один вагон.

У звязку з наведеним порушенням позивач нарахував штрафну санкцію, встановлену чинним законодавством (5499 грн. 00 коп. х 5 = 27495 грн. 00 коп.), та звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Встановивши фактичні обставини справи, оцінивши доводи сторін та надані ними докази, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог частково, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Статтею 908 Цивільного кодексу України передбачено, що перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність субєктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно - правовими актами.

Згідно ч. 3 ст. 909 Цивільного кодексу України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

Відповідно до ст. 6 Статуту залізниць України (далі за текстом Статут) накладна це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обовязковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.

Статут залізниць України визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (ст. 2 Статуту). На підставі цього Статуту затверджені Міністерством транспорту Правила перевезень вантажів, які є обов'язковими для всіх юридичних осіб (ст. 5 Статуту).

Правилами перевезень вантажів, а саме п. 1.1. розділу 4 "Правила оформлення перевізних документів", затверджених наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 № 644 (далі за текстом - Правила № 765/19503), а також ст. 23 Статуту передбачено, що відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Накладна згідно з Правилами № 765/19503 може оформлятися і надаватися в електронному вигляді (із накладенням електронного цифрового підпису). Порядок здійснення електронного документообігу під час перевезення вантажів залізничним транспортом у внутрішньому сполученні регламентується додатком до договору про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги.

Відповідно п. 2.1 та п. 2.2 Правил 765/19503 відправник заповнює відповідні графи накладної згідно з додатком 3 до цих Правил. Маса вантажу згідно ст. 37 Статуту та п. 5 Правил приймання вантажів до перевезення, які затверджені наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 N 644 (далі за текстом Правила № 861/5082), визначається відправником у накладній.

У накладній № 49962871 вказано спосіб визначення маси завантаження з «шапкой», маркірування проведена катком.

Представник відправника своїм підписом підтвердив правильність внесених у накладну відомостей, як це передбачено п 2.3 Правил № 765/19503.

Згідно із п. 28 Правил № 861/5082 вантажі, завантажені відправником у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т.ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Відповідно до статті 24 Статуту залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначений відправником у накладній на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Наведена норма свідчить про те, що залізниця не зобовязана перевіряти дані, зазначені у накладних, фактичним даним при прийнятті вантажу до перевезення.

Судом встановлено, що на станції призначення залізниця здійснювала перевірку маси вантажу у спірному вагоні шляхом зважування на вагах.

Пункт 22 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Мінтрансу України від 21.11.2000 N 644, передбачає, що перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення.

Отже, положення цього пункту не містить приписів імперативного характеру.

Статтею 37 Статуту залізниць України встановлено, що вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагонних вагах.

Маса окремих вантажів може визначатися розрахунковим методом, за обміром або умовно (нафтопродукти в цистернах, тварини, лісоматеріали тощо).

Стосовно спірного вантажу норми діючого законодавства дозволяють здійснювати перевірку його маси шляхом зважування.

У пункті 3.18 розяснень Президії Вищого господарського суду України Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею від 29.05.2002 № 04-5/601 зазначено, що якщо у пункті відвантаження масу вантажу визначено шляхом зважування, а у пункті одержання - за обміром або навпаки, то у вирішенні спорів, пов'язаних з недостачею вантажу, слід виходити з того, що зважування є більш точним способом визначення маси вантажу.

Можливість визначення маси певних вантажів шляхом обміру не виключає можливість її визначення шляхом зважування. Вантажовідправник у такому разі має можливість обирати той чи інший спосіб визначення маси на власний розсуд.

Однак, враховуючи викладені висновки, залізниця, користуючись правом, визначеним ст. 24 Статуту залізниць України, під час перевірки на станціях не позбавлена права обрати для цього зручний для себе та більш точний спосіб.

Отже, доводи відповідача про те, що залізниця дозволила вантажовідправнику визначити масу шляхом обміру замість зважування, тому відсутні підстави для нарахування штрафу, суд визнає необґрунтованими та безпідставними.

Крім того, сам лише факт дозволу залізниці щодо визначення маси вантажу шляхом обміру не позбавляє вантажовідправника можливості замовити зважування вантажу у перевізника чи третьої особи для встановлення дійсної його ваги та уникнення можливих штрафних санкцій з боку перевізника, а відтак не звільняє вантажовідправника від відповідальності, передбаченої ст. 24 Статуту залізниць України. (аналогічну правову позицію викладено у постанові Вищого господарського суду України від 08.04.2014 у справі № 911/866/14).

Відповідачем також документально не доведено, що недовантаження у спірному вагоні було повязано саме з обраним залізницею способом визначення маси вантажу.

Статтею 24 Статуту залізниць України встановлено, що вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній.

Згідно ст. 122 Статуту підставою для покладання на відправника відповідальності за неправильне зазначення ним відомостей про масу вантажу є комерційний акт, складений у випадках передбачених ст. 129 Статуту.

Статтею 129 Статуту передбачено, що акти загальної форми та комерційні акти складаються для засвідчення обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності сторін.

Матеріалами справи, її фактичними обставинами підтверджено невідповідність маси вантажу у вагоні № 54752530, що була зазначена відповідачем у перевізних документах фактичній масі вантажу.

Згідно ст. ст. 118, 122 Статуту за неправильно зазначену в накладній масу вантажу з відправника стягується штраф в розмірі пятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Провізна плата згідно залізничної накладної № 49962871 за вагон № 54752530 становить 5499 грн. 00 коп. З її розміру позивачем у справі визначений розмір штрафу за неправильне зазначення у залізничній накладній маси вантажу, що складає 27495 грн. 00 коп.

Разом з тим, відповідач заявив клопотання, за яким просить зменшити розмір штрафу, посилаючись на ст. 233 Господарського кодексу України та ст. 83 Господарського процесуального кодексу України та обґрунтовуючи звітом про фінансові результати за 2016 рік та балансом станом на 31.12.2016.

Відповідно до ст.ст. 230, 233 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання; у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Виходячи з системного аналізу вищевказаних норм законодавства зменшенню підлягають штрафні санкції, встановлені як за згодою сторін, так і законом.

Згідно ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Застосування положень п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України та встановлення, при цьому, розміру зменшення є правом суду, та застосовується ним виходячи з обставин справи та внутрішнього переконання суду щодо встановлення достатнього розміру неустойки, що підлягає стягненню.

Так, вказана процесуальна норма разом з нормою ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України застосовуються на розсуд суду першої інстанції, який розглядає спір.

Викладене щодо можливості зменшення судом на підставі ст. 233 Господарського кодексу України та п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України штрафу, передбаченого ст. 122 Статуту залізниць України, відповідає правовій позиції Вищого господарського суду України, наведеній у постановах від 06.03.2008 у справі №13/544, від 31.07.2008 у справі № 17/23, від 13.03.2008 у справі № 1/594, тощо.

За таких обставин, приймаючи до уваги ступінь виконання зобовязання відповідачем, його майновий стан, відсутність завдання зазначеним правопорушенням позивачу будь-яких збитків або настання негативних наслідків, суд реалізує своє право на зменшення розміру штрафних санкцій, застосованих позивачем відповідно до ст. ст. 118, 122 Статуту залізниць України, до суми 8250 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, господарський суд визнає позов обґрунтованим повністю, але вважає за можливе зменшити розмір штрафу, у звязку з чим позов слід задовольнити частково у розмірі 8250 грн. 00 коп., у задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Така ж правова позиція про необхідність відмови у задоволенні вимог про стягнення решти штрафних санкцій у звязку зі зменшенням розміру заявлених до стягнення санкцій наведена у п. 9.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23 березня 2012 року N 6 Про судове рішення.

У судовому засіданні 20.02.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у розмірі 1600 грн. 00 коп. покладаються на відповідача у справі, у звязку з обґрунтованістю вимоги позивача про стягнення суми штрафу за неправильно зазначену масу вантажу.

Керуючись ст.ст. 49, 82, п. 3 ч. 1 ст. 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії Придніпровська залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця до Приватного акціонерного товариства «Краснодонвугілля» про стягнення 27495 грн. 00 коп. задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Краснодонвугілля», 93404, м.Сєвєродонецьк Луганської області, вул. Енергетиків,54, , на користь Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, 03680, м. Київ, вул. Тверська, б. 5, , в особі регіональної філії Придніпровська залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, 49602, м.Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, б. 108, , штраф за неправильно зазначену масу вантажу у розмірі 8250 грн. 00 коп., витрати зі сплати судового збору в сумі 1600 грн. 00 коп., видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 21.02.2017.

Суддя Г.М. Старкова