ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2017р. Справа № 914/728/16

За позовом: Львівського коледжу транспортної інфраструктури Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту імені академіка ОСОБА_1, м. Львів

до відповідача: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз», м. Львів

про стягнення 291 441 грн. 56 коп.

Головуючий суддя Мазовіта А.Б.

Суддя Кітаєва С.Б.

Суддя Петрашко М.М.

Секретар Волошин О.Я.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2, представник (довіреність від 16.02.2016 р.);

від відповідача: ОСОБА_3, представник (довіреність №Л607/4-1559-16 від 04.03.2016 р.)

Львівський коледж транспортної інфраструктури Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту імені академіка ОСОБА_1, м. Львів звернулася до Господарського суду Львівської області з позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз», м. Львів про стягнення 291 441 грн. 56 коп.

Розглянувши матеріали справи, суд визнав представлені матеріали достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду і ухвалою від 18.03.2016 р. призначив розгляд справи на 11.04.2016 р. Розгляд справи відкладався з підстав, викладених в ухвалах суду. За клопотанням представника строк вирішення спору було продовжено на 15 днів.

Представникам сторін розяснено його права та обовязки, передбачені ст. 22 ГПК України, заяв про відвід суду не поступало.

Ухвалою суду від 01.06.2016 р. призначено колегіальний розгляд вказаної справи. Автоматизованою системою документообігу суду (протокол від 01.06.2016 р.) визначено колегію у складі суддів Кітаєвої С.Б. та Щигельської О.І., головуючий суддя Мазовіта А.Б. За клопотанням представника строк вирішення спору було продовжено на 15 днів до 16.08.2016 р.

У звязку із перебуванням у відпустці судді Кітаєвої С.Б., автоматизованою системою документообігу суду (протокол від 15.08.2016 р.) визначено новий склад колегії, відповідно до якого суддю Кітаєву С.Б. замінено суддею Кидисюком Р.А.

У звязку із перебуванням у відпустці судді Щигельської О.І., автоматизованою системою документообігу суду (протокол від 26.09.2016 р.) визначено новий склад колегії, відповідно до якого суддю Щигельську О.І. замінено суддею Кітаєвою С.Б. За клопотанням представника строк вирішення спору було продовжено на 15 днів до 13.12.2016 р.

У звязку із перебуванням у відпустці судді Кидисюка Р.А., автоматизованою системою документообігу суду (протокол від 20.12.2016 р.) визначено новий склад колегії, відповідно до якого суддю Кидисюка Р.А. замінено суддею Петрашком М.М.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 2012-2015 роках між позивачем та відповідачем було укладено договори на постачання природного газу. Позивач свої зобовязання щодо оплати вартості отриманих обсягів газу виконав в повному обсязі. Ревізією, проведеною Державною фінансовою інспекцією у Львівській області, встановлено факт зайвої (помилкової) сплати позивачем 277 563 грн. 39 коп. Зайва сплата полягала в тому, що позивач здійснив відповідача оплату за природний газ, який використовувався для опалення гуртожитку за адресою м. Львів, вул. Кубійовича, 36а, за тарифами, які встановлені для установ та організацій, що фінансуються з бюджету, а не за тарифами, які застосовуються для категорії споживачів «населення». Позивач звернувся до відповідача з вимогою про сплату вищевказаної суми коштів, яка залишена останнім без задоволення. У звязку з цим, просив стягнути з відповідача як безпідставно отримане майно (ст.ст. 1212, 1214 ЦК України) кошти в сумі 277 563 грн. 39 коп., а також інфляційні в сумі 13 878 грн. 17 коп.

29.06.2016 р. через канцелярію суду надійшла заява про зменшення позовних вимог (вх. №3360/16), в якій позивач просив стягнути з відповідача помилково перераховані кошти в сумі 267 811 грн. 25 коп. та судові витрати.

В судових засіданнях представник відповідача проти позову заперечив, просив відмовити в задоволенні позовних вимог. В своїх запереченнях зазначив, що позивачем заявлено позов про стягнення коштів з посиланням на ст. 1212 ЦК України, якою передбачено повернення майна, набутого без достатньої правової підстав. Проте, поставка газу та його оплата відбувалась згідно договорів на постачання природного газу за період з 2012 року по 2015 рік. Вказані договори не визнавалися недійсними. Також, на думку представника відповідача, позивачем пропущено строк позовної заяви. З огляду на наведене, позов є безпідставним та до задоволення не підлягає.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

17 січня 2012 р. між Публічним акціонерним товариством «Львівгаз» (постачальник) і Львівським технікумом залізничного транспорту (споживач) укладено договір на постачання природного газу за регульованим тарифом №2009.

5 березня 2012 р. між Публічним акціонерним товариством «Львівгаз» (постачальник) і Львівським технікумом залізничного транспорту (споживач) укладено договір на постачання природного газу за регульованим тарифом №2009.

5 березня 2012 р. між Публічним акціонерним товариством «Львівгаз» (постачальник) і Львівським технікумом залізничного транспорту (споживач) укладено договір на постачання природного газу за регульованим тарифом №7002.

31 грудня 2012 р. між Публічним акціонерним товариством «Львівгаз» (постачальник) і Львівським коледжем транспортної інфраструктури (споживач) укладено договір №2013/ТП-Н-01 7002 на постачання природного газу за регульованим тарифом.

11 січня 2013 р. між Публічним акціонерним товариством «Львівгаз» (постачальник) і Львівським коледжем транспортної інфраструктури (споживач) укладено договір №2013/ТП-Б-01 на постачання природного газу за регульованим тарифом.

10 січня 2014 р. між Публічним акціонерним товариством «Львівгаз» (постачальник) і Львівським коледжем транспортної інфраструктури (споживач) укладено договір №2014/ТП-Б-01 2009 на постачання природного газу за регульованим тарифом.

22 березня 2014 р. між Публічним акціонерним товариством «Львівгаз» (постачальник) і Львівським коледжем транспортної інфраструктури (споживач) укладено договір №2014/ТП-НГ 7002 на постачання природного газу за регульованим тарифом виключно для потреб населення.

22 січня 2015 р. між Публічним акціонерним товариством «Львівгаз» (постачальник) і Львівським коледжем транспортної інфраструктури (споживач) укладено договір №2015/БО 2009 на постачання природного газу за регульованим тарифом.

3 березня 2015 р. між Публічним акціонерним товариством «Львівгаз» (постачальник) і Львівським коледжем транспортної інфраструктури (споживач) укладено договір №2015/ТП-БО 2009 на газ природній, скраплений або в газоподібному стані.

За цими договорами постачальник (відповідач) постачає природний газ споживачу в обсягах і порядку, передбачених договорами для забезпечення потреб споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених договорами.

На виконання умов договорів позивач протягом 2012-2015 років передав у власність відповідачу природний газ у відповідних обсягах, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу. Факт отримання газу в обумовлених обсягах сторонами не оспорюється.

Позивач свої зобовязання щодо оплати вартості отриманих обсягів газу виконав належним чином.

Державною фінансовою інспекцією у Львівській області було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01.01.2012 р. по 31.03.2015 р. За результатами ревізії 15.06.2015 р. складено довідку ревізії за №34-21/06.

За результатами ревізії встановлено, що в порушення вимог постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України від 13.07.2010 р. №813, тарифи на природний газ для потреб позивача (опалення гуртожитку №1), що надавались протягом ревізійного періоду, визначені на рівні цін на природний газ для установ та організацій, що фінансуються з державного і місцевих бюджетів, тоді як слід було встановити на рівні цін на природний газ для субєктів господарювання, які виробляють теплову енергію, у тому числі блочних (модульних) котелень, установлених на дахові та прибудованих (виходячи з обсягу природного газу, що використовується для виробництва та надання населенню послуг з опалення та гарячого водопостачання, за умови ведення такими субєктами окремого приладового та бухгалтерського обліку тепла і гарячої води). Також, у звязку із неправильним визначенням потужності котлів, встановлених для опалення приміщення гуртожитку №1, позивачу було зайво включено у рахунки до оплати 4 903 куб.м газу. Таким чином, позивачем зайво сплачено коштів протягом 2013-2015 років на загальну суму 277 563 грн. 39 коп.

Позивач неодноразово звертався до відповідача із листами щодо врегулювання ситуації із зайво перерахованими коштами шляхом зарахування вищевказаних сум в рахунок оплати вартості газу, обсяги якого будуть поставлені в майбутньому. Відповідачем вказані листи залишені без задоволення.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. За умовами ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» від 08.07.2010 р. (який був чинним з 24.07.2010 р. по 01.10.2015 р.) постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобовязується поставити споживачеві природний газ, якісні характеристики якого визначено стандартами, в обсязі та порядку, передбачених договором, а споживач зобовязується сплачувати вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.

За договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобовязується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобовязується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання (ч. 1 ст. 714 ЦК України).

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін (ч. 2 ст. 714 ЦК України).

Як встановлено судом, між сторонами було укладено договори на постачання природного газу, зокрема, №2009 від 17.01.2012 р., №2009 від 05.03.2012 р., №7002 від 05.03.2012 р., №2013/ТП-Н-01 7002 від 31.12.2012 р., №2013/ТП-Б-01 від 11.01.2013 р., №2014/ТП-Б-01 2009 від 10.012014 р., №2014/ТП-НГ 7002 від 22.03.2014 р., №2015/БО 2009 від 22.01.2015 р., №2015/ТП-БО 2009 від 03.03.2015 р.

Згідно вказаних договорів відповідач поставляв для потреб позивача природний газ, в тому числі для опалення приміщення гуртожитку №1 за адресою м. Львів, вул. Кубійовича, 36а.

На виконання зобовязань за вищевказаними договорами позивач здійснив оплату вартості отриманих обсягів природного газу. Проте, в порушення вимог постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України від 13.07.2010 р. №813, вартість газу для опалення приміщення гуртожитку №1 за адресою м. Львів, вул. Кубійовича, 36а була сплачена позивачем не за тарифами, які визначені для субєктів господарювання, які виробляють теплову енергію, у тому числі блочних (модульних) котелень, установлених на дахові та прибудованих, а за тарифами, які визначені для установ та організацій, що фінансуються з державного і місцевих бюджетів. Також, у звязку із неправильним визначенням потужності котлів, встановлених для опалення приміщення гуртожитку №1, позивачу було зайво включено у рахунки до оплати 4 903 куб.м газу. Наведене призвело до зайвої сплати позивачем відповідачу коштів в сумі 277 563 грн. 39 коп., що встановлено довідкою ревізії Державної фінансової інспекції у Львівській області.

Як вбачається із матеріалів справи, правовою підставою для повернення зайво сплачених коштів позивач зазначає положення ст. 1212 ЦК України про набуття майна без достатньої правової підстави.

Відповідно до ч. 1 вищезазначеної статті, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Вказаною нормою передбачено, зокрема, що обовязково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обовязків (ст. 11 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджується, що правовою підставою перерахування коштів позивачем відповідачу у даному випадку були договори на поставку природного газу, а відтак, ці кошти не можуть вважатися майном, набутим відповідачем без достатньої правової підстави, що виключає застосування до спірних правовідносин положення ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

Згідно з приписами ст. 193 ГК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зважаючи на той факт, що правовідносини сторін виникли на підставі договорів, погоджених та виконаних ними у повному обсязі, виявлені ревізією порушення не можуть бути підставою для звернення до суду з позовом про стягнення коштів із Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз».

Відтак, за умови існування між сторонами договірних правовідносин, неналежне виконання відповідачем умов договорів може слугувати підставою для відповідальності, тощо, а не підставою для повернення коштів відповідно до ст. 1212 ЦК України. Виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладених між сторонами договорів і не можуть їх змінювати.

Відповідно до частини 3 статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобовязанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

У розумінні приписів пункту 3 частини 3 статті 1212 ЦК України необхідність у поверненні виконаного однією із сторін договору виникає у разі дострокового припинення договору. Якщо одна сторона своє зобовязання до цього належно виконала, таке виконання втрачає правову підставу. Зокрема, частиною 4 статті 653 ЦК України передбачено, що сторона договору не має права вимагати повернення того, що було виконане сторонами за зобовязаннями до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому (за приписами вказаної норми) право вимагати повернення виконаного надається не стороні договору, а субєкту, який уже втратив статус сторони договору.

Аналогічно й обовязок повернення несе не сторона договору, а субєкт, котрий мав такий статус у минулому, проте, в подальшому, його втратив.

Як встановлено судом, договори №2009 від 17.01.2012 р., №2009 від 05.03.2012 р., №7002 від 05.03.2012 р., №2013/ТП-Н-01 7002 від 31.12.2012 р., №2013/ТП-Б-01 від 11.01.2013 р., №2014/ТП-Б-01 2009 від 10.012014 р., №2014/ТП-НГ 7002 від 22.03.2014 р., №2015/БО 2009 від 22.01.2015 р., №2015/ТП-БО 2009 від 03.03.2015 р. сторонами не змінювалися, не розривалися та припинені у звязку із виконанням.

У відповідності до п. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право визнати недійсним повністю чи у певній частині повязаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

З огляду на вказану норму, визнання недійсним договору, який суперечить законодавству, є правом, а не обовязком суду, та може бути реалізоване ним за наявності підстав недійсності правочину.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи наведене, позовні вимоги до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» є безпідставними та до задоволення не підлягають.

У звязку з відмовою в позові судові витрати покладаються на позивача відповідно до положень ч. 5 ст. 49 ГПК України.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 11, 525, 627, 629, 653, 714, 1212 ЦК України, ст.ст. 174, 193 ГК України та ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 75, 80, 82, 83, 84, 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В судовому засіданні 06.02.2017 р. оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення підписано 13.02.2017 р.

Головуючий суддя Мазовіта А.Б.

Суддя Кітаєва С.Б.

Суддя Петрашко М.М.