ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2017 р.Справа № 922/1335/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калантай М.В.

при секретарі судового засідання Семенову О.Є.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ
до Борівського комунального підприємства теплових мереж, смт.Борова Харківської області
про стягнення 779099,07грн.
за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №14-94 від 18.04.2014

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність б/н від 30.09.2016

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі за текстом - позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Борівського комунального підприємства теплових мереж (далі за текстом - відповідач) про стягнення 779099,07грн., з яких: 506042,53грн. інфляційних втрат, 23569,20грн. 3% річних, 249487,34грн. пені.

На підтвердження позовних вимог позивач посилається на несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобовязань за договором №1883/14-БО-32 від 17.12.2013 щодо оплати природного газу.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив позов задовольнити.

Відповідач у відзиві вказує на той факт, що розрахунок інфляційних втрат, наведений позивачем, не відповідає роз'ясненням, викладеним у постанові пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань". Згідно власного розрахунку відповідача розмір інфляційних втрат складає 456210,03грн.

Після поновлення провадження у справі відповідач надав суду відзив, в якому вказує, що під час розгляду справи був прийнятий Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016, який офіційно опубліковано 29.11.2016 у №227 "Голос України". У відповідності до частини 3 статті 7 цього Закону на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом. Враховуючи той факт, що заборгованість за договором на купівлю-продажу природного газу № 1883/14-БО-32 від 17.12.2013 була погашена ще у 2015 році, тобто до моменту набрання чинності вказаним Законом, який згідно пункту 1 прикінцевих та перехідних положень набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, тобто з 30.11.2016, усі нарахування зроблені на суму боргу за договором №1883/14-БО-32 від 17.12.2013 (пеня, інфляційні втрати та 3% річних) підлягають списанню.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши представників сторін, всебічно і повно дослідивши надані до матеріалів справи докази, суд встановив наступне.

17 грудня 2013 року між позивачем, як продавцем, та відповідачем, як покупцем, укладено договір №1883/14-БО-32 купівлі-продажу природного газу (далі за текстом - Договір), за умовами якого позивач зобов'язався передати у власність відповідача у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а відповідач зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Згідно пункту 2.1 Договору позивач передає відповідачу з 01.01.2014 по 31.12.2014 газ обсягом до 1020тис.куб.м.

Пунктом 3.3. Договору передбачено, що приймання-передачі газу, переданого позивачем відповідачу у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу відповідачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу відповідача.

За умовами пункту 3.4. Договору не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати позивачеві підписані та скріплені печатками відповідача та газорозподільного (газотранспортного) підприємства три примірника акта приймання-передачі газу, у якому визначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Позивач не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути відповідачу та газорозподільному (газотранспортному) підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Відповідно до пункту 5.2 Договору ціна до сплати за 1000куб.м. газу складає 4473,82грн. В подальшому додатковими угодами №№2-7 до Договору умови даного пункту неодноразово змінювалися, так ціна до сплати за 1000куб.м. газу з 01.01.2014 складала 3340,75грн., з 01.04.2014 - 5264,88грн., з 01.05.2014 - 6208,18грн., з 01.06.2014 - 6222,22грн., з 01.09.2014 - 6405,82грн., з 01.11.2014 - 6682,44грн., з 01.12.2014 - 7661,64грн.

Пунктом 6.1 Договору встановлено, що оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з розділом 11 договору цей договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивач протягом січня-грудня 2014 року поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 3627474,04грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2014 на суму 710247,22грн., від 28.02.2014 на суму 529024,79грн., від 31.03.2014 на суму 328953,83грн., від 30.04.2014 на суму 134712,48грн., від 31.10.2014 на суму 136456,69грн., від 30.11.2014 на суму 666713,73грн., від 31.12.2014 на суму 1121365,30грн. Дані акти підписано уповноваженими представниками сторін і скріплено їх печатками.

Відповідач за поставлений природний газ розрахувався в повному обсязі лише 09.12.2015, тобто з порушенням встановлених договором строків, що підтверджується розрахунком позовних вимог, та не заперечується відповідачем.

Враховуючи несвоєчасне погашення заборгованості, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути на свою користь 506042,53грн. інфляційних втрат, 23569,20грн. 3% річних, 249487,34грн. пені.

Надаючи правову кваліфікацію фактичним обставинам справи та спірним правовідносинам сторін, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За умовами частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно статті 526 ЦК України та частини 1 статті 193 ГК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Матеріали справи, наведений позивачем розрахунок заборгованості та пояснення представників сторін у судовому засіданні, підтверджують факт несвоєчасного виконання відповідачем своїх зобов'язань за Договором.

Згідно частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.2 Договору встановлено, що у разі невиконання відповідачем пункту 6.1 умов цього Договору він зобов'язується сплатити позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Враховуючи вищенаведені приписи чинного законодавства та умови Договору, позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 506042,53грн., 3% річних у розмірі 23569,20грн., пеню в розмірі 249487,34грн.

Перевіривши розрахунки вказаних сум, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Щодо нарахування інфляційних втрат у розмірі 506042,53грн.

Пунктом 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" встановлено, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Втім, розрахунок інфляційних втрат, доданий позивачем до позовної заяви, вказаним вимогам не відповідає.

Так, у розрахунках інфляційних втрат, зроблених позивачем, беруться до уваги індекси інфляції у тому числі за місяці, у яких мав бути здійснений платіж, в той час як нарахування слід починати з відповідних наступних місяців. Наприклад, на заборгованість, яка виникла 15.02.2014, позивач починає застосовувати індекс інфляції, починаючи з лютого 2014 року, в той час як потрібно застосовувати індекс інфляції, починаючи з місяця, якій слідує за місяцем, у якому виникла заборгованість, у даному випадку - з березня 2014 року. Теж саме стосується й інших періодів.

Крім того, обчислення здійснюється позивачем, виходячи з суми боргу станом на 15 число відповідного місяця (яке згідно пункту 6.1 Договору є моментом початку прострочення відповідача), а не з суми боргу, що існувала на останній день такого місяця. Наприклад, за лютий 2014 року позивач здійснює нарахування на суму 696247,22грн., яка існувала станом на 15.02.2014, в той час як правильним є нарахування інфляційних втрат на суму 641555,01грн., яка існувала на кінець лютого 2014 року. Аналогічно й в інших періодах.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач надав суду власний розрахунок інфляційних втрат, який відповідає рекомендаціям, викладеним у постанові пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013.

Відповідно до даного розрахунку, з яким погоджується і суд, розмір інфляційних втрат за вказаний позивачем період складає 456210,03грн.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат у розмірі 49832,50грн. (506042,53грн. - 456210,03грн.) задоволенню не підлягають, оскільки нараховані необґрунтовано. Тому в цій частині позову слід відмовити.

Щодо розрахунку сум пені в розмірі 249487,34грн. та 3% річних у розмірі 23569,20грн., суд погоджується з наданим позивачем розрахунком, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що станом на момент подачі позову у даній справі (22.04.2016) позивачем правомірно були заявлені вимоги про стягнення з відповідача 456210,03грн. інфляційних втрат, 249487,34грн. пені та 23569,20грн. 3% річних.

Відповідно до пункту 1-1 частини 1 статті 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Згідно пункту 4.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Частиною 3 статті 7 Закону України "Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" №1730-19 від 03.11.2016, який набрав чинності 30.11.2016, тобто під час розгляду даної справи, встановлено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 1.2 Договору передбачено, що газ, який продається за цим договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами.

Отже, з огляду на мету використання природного газу відповідачем, положення частини 3 статті 7 вищевказаного Закону поширюються на заборгованість, що є предметом даного спору.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач свої зобов'язання за Договором в повному обсязі виконав 09.12.2015.

Таким чином, на момент набрання чинності Законом України "Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" №1730-19 від 03.11.2016 основна заборгованість у відповідача перед позивачем за Договором була відсутня, а тому нараховані позивачем пеня, інфляційні втрати та річні відсотки, які є предметом позову, підлягають списанню.

Враховуючи вищенаведені обставини, провадження у справі в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 249487,34грн., інфляційних втрат у розмірі 456210,03грн., 3% річних у розмірі 23569,20 грн. підлягає припиненню на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 80 ГПК України.

Відповідно до частини 2 статті 49 ГПК України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

У зв'язку з цим, суд вважає за необхідне покласти судовий збір на відповідача, оскільки спір виник внаслідок неналежного виконання ним умов Договору. При цьому, враховуючи часткову відмову у позові, на відповідача покладається судовий збір у розмірі 10939,00грн. (729266,57грн. х 1,5%).

Керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В частині позовних вимог про стягнення інфляційних втрат у розмірі 49832,50грн. - відмовити.

В частині позовних вимог про стягнення пені у розмірі 249487,34грн., інфляційних втрат у розмірі 456210,03грн. та 3% річних у розмірі 23569,20грн. - провадження у справі припинити.

Стягнути з Борівського комунального підприємства теплових мереж (63801, Харківська область, смт.Борова, вул.Поштова, буд.3, код 32468926) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м.Київ, вул.Богдана Хмельницького, 6, код 20077720) 10939,00грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене в установленому законодавством порядку.

Повне рішення складено 20.02.2017 р.

Суддя ОСОБА_3