РІШЕННЯ

20 лютого 2017 року Справа №913/1210/16

Провадження №18/913/1210/16

За позовом Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», м. Київ

до Управління Державної міграційної служби України в Луганській області, м.Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення 63634 грн. 20 коп.

Господарський суд Луганської області у складі суддів:

ОСОБА_1 головуючий, судді - Вінніков С.В., Тацій О.В.

при секретарі Дохняк І.В.

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_2, довіреність №1992 від 28.12.2015;

від відповідача: представник не прибув.

До початку слухання справи по суті не заявлено вимогу про фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу, у звязку з чим відповідно до ст. ст. 4-4, 81-1 Господарського процесуального кодексу України таке фіксування судом не здійснювалося.

Суть спору: Публічним акціонерним товариством «Укртелеком» (далі позивач), з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог №26-15/891 від 16.12.2016, заявлено вимогу про стягнення з Управління Державної міграційної служби України в Луганській області (далі відповідач) заборгованості за договором про надання телекомунікаційних послуг №2306476 від 23.10.2012 в загальному розмірі 64176 грн. 31 коп., з яких:

- 34031 грн. 71 коп. - заборгованість по оплаті за телекомунікаційні послуги;

- 872 грн. 04 коп. пеня;

- 26937 грн. 45 коп. інфляційні втрати;

- 2335 грн. 11 коп. 3% річних.

Відповідач заперечує проти позову, зазначає, що згідно наказів Управління Державної міграційної служби України в Луганській області від 01.09.2014 №1 «Про відновлення діяльності апарату УДМСУ та ряду його територіальних підрозділів в м. Старобільськ», від 21.10.2014 №5 «Про передислокування працівників апарату УДМСУ та ряду його територіальних підрозділів в м. Старобільськ» та Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей» до 01 грудня 2014 року всі бюджетні установи повинні переміститися з населених пунктів, на території яких органи державної влади не здійснюють свої повноваження, тобто ця Постанова Кабінету Міністрів України підтверджує, що не лише Управління Державної міграційної служби України в Луганській області припинило роботу, а і всі державні установи.

Таким чином, позивач не має законних підстав нараховувати заборгованість за послуги, які не отримувались Управлінням Державної міграційної служби України в Луганській області з липня 2014 року по березень 2015 року.

З березня 2015 року по лютий 2016 року Управлінням Державної міграційної служби України в Луганській області сплачено за всіма рахунками позивача, що підтверджується наданими до матеріалів справи платіжними дорученнями, тому зазначений період не може бути спірним.

Тому відповідач вважає доводи позовної заяви необґрунтованими, відповідно до бухгалтерського обліку Управління Державної міграційної служби України в Луганській області заборгованість перед позивачем відсутня.

Як стверджує відповідач, він 28.07.2014 направив позивачу лист про розірвання договору №2306476 від 23.10.2012. На думку відповідача вказаний договір припинив дію з 01.08.2014.

Від позивача на адресу суду надійшли пояснення №26-15/104 від 01.02.2017, в яких позивач зазначив, що, відповідач не повідомляв позивача в липні 2014 року про розірвання договору. Даний лист ніколи не надсилався позивачу. Позивач вважає, що дане твердження спростовується тим, що відповідач у лютому 2015 року надіслав позивачу два листи, якими пропонував укласти додаткові угоди до договору №2306476, якими змінити територію надання телекомунікаційних послуг. На думку позивача, відповідач не міг пропонувати укласти додаткові угоди до договору, який був розірваний з ініціативи відповідача.

Крім того відповідач не міг розірвати договір повністю, оскільки райони Луганської області, які знаходяться поза межею бойових дій, користувались телекомунікаційними послугами за вказаним договором у період із серпня 2014 року до кінця спірного періоду. Щодо вказаних районів відповідач звертався до позивача листами в лютому 2015 року з пропозицією укласти додаткові угоди.

Таким чином, відповідач не міг розірвати договір від 01.08.2014.

З огляду на викладене, позивач, вважає, що він не мав правових підстав для припинення надання телекомунікаційних послуг.

Відповідач на адресу суду надіслав заяву №12/8-2177 від 27.01.2017, в якій повідомив суду, що в Управлінні Державної міграційної служби України в Луганській області облік вхідної та вихідної кореспонденції здійснювався в електронному вигляді. У звязку з тим, що вся оргтехніка залишилась в м. Луганськ, надати відомості щодо вихідної кореспонденції за 2014 ріки не можливо. З тієї ж причини відповідач не має можливості надати докази надіслання позивачу листа №12/9-12398 від 28.07.2014, копію наказу про призначення в.о. начальника Управління Державної міграційної служби України в Луганській області в липні 2014 року та копію книги реєстрації наказів по особовому складу за липень 2014 року.

Також відповідач в заяві №12/8-2177 від 27.01.2017 просить суд застосувати строк позовної давності щодо нарахування пені та просить не стягувати її.

Позивач заперечує проти заяви, зазначає, що відповідач регулярно здійснював оплати за договором, що є визнанням боргу, а тому течія строку позовної давності переривалась і на момент розгляду справи строк позовної давності не минув.

Щодо вимог про стягнення пені позивачем подано заяву від 20.02.2017 про зменшення позовних вимог до 329 грн. 93 коп. з урахуванням строків позовної давності (1 рік) та просить стягнути пеню за період з 02.11.2015 по 31.01.2016.

Згідно положень ст. 22 Господарського процесуального кодексу України зменшення розміру позовних вимог є правом позивача і в даному випадку права відповідача жодним чином не порушені.

Виходячи з наведеного, суд приймає заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, у звязку з чим позовними вимогами слід вважати стягнення з відповідача 63634 грн. 20 коп., з яких:

- 34031 грн. 71 коп. - заборгованість по оплаті за телекомунікаційні послуги;

- 329 грн. 93 коп. пеня;

- 26937 грн. 45 коп. інфляційні втрати;

- 2335 грн. 11 коп. 3% річних.

Розглянувши матеріали справи, суд

В С Т А Н О В И В:

Між Публічним акціонерним товариством «Укртелеком» (далі оператор) та Управлінням Державної міграційної служби України в Луганській області (далі абонент) 23.10.2012 було укладено договір №2306476 про надання телекомунікаційних послуг за державні кошти на території Луганської області (далі договір).

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору оператор (позивач) надає абоненту (відповідач) телекомунікаційні послуги, а абонент отримує зазначені послуги та сплачує їх вартість.

Згідно п. 4.4 договору не пізніше десятого числа місяця, що настає за розрахунковим, оператор виставляє абоненту рахунок для оплати вартості наданих послуг. Розрахунковим місяцем вважається кожний календарний місяць року у межах якого надавалися послуги.

Відповідно до п. 4.5 договору абонент повинен оплатити рахунок за послуги не пізніше останнього числа місяця, що настає за розрахунковим, шляхом перерахування належної до сплати суми на розрахунковий рахунок оператора. Оплата послуг проводиться у національній валюті України.

Згідно п. 5.2 договору у разі затримки оплати за надані послуги абонентам нараховується пеня з 1 числа місяця, другого за розрахунковим. Пеня нараховується на суму заборгованості в розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, за кожну добу затримки оплати. При неповній оплаті боргу абонентом у першу чергу погашається сума пені.

Факт отримання відповідачем телекомунікаційних послуг підтверджується, у тому числі:

- актами здачі- приймання виконаних робіт, що є додатками до договору;

- роздруківкою телефонних розмов відповідача;

- добровільними оплатами відповідача, які підтверджуються платіжними дорученнями;

- рахунками актами за телекомунікаційні послуги, які виставлялись відповідачу.

З лютого 2015 року на підставі заяв відповідача відключено телефони на обєктах, зазначених у вказаних заявах, з огляду на що зменшилось нарахування абонплати.

Різниця між роздруківкою телефонних розмов та даними розрахунку заборгованості складає:

- лютий 2014 року - 7,50 грн., березень 2014 року - 5 грн., травень 2014 року - 5 грн. Наведена різниця повязана з тим, що в графі «Міжміські розмови» розрахунку суми основного боргу включена оплата за послугу «служби 170» (довідка кодів міст), оскільки вказана послуга відноситься до групи міжнародних/міжміських розмов, а до розшифровки міжнародних розмов указана послуга не включається, оскільки по суті не є міжнародною розмовою. У рахунках за наведені місяці є нарахування за послугу «служби 170».

- жовтень 2014 року - 5,94 грн. У жовтні 2014 року було проведено нарахування за 2 міжміських розмови, які були у абонента в вересні 2014 року, однак указані розмови не увійшли до рахунку за вересень 2014 року, з огляду на що вказані розмови увійшли до рахунку за жовтень 2014 року. У рахунку за жовтень наведені нарахування на суму 5,94 грн. можливо побачити в графі «Уточнення обсягів та вартості послуг, за які рахунки в попередніх періодах не виставлялись».

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за період лютий 2014 року - січень 2016 січень.

За вказаний період (лютий 2014 року - січень 2016 року) відповідачу до сплати було нараховано 61417,67 грн.

Крім того, станом на 01.02.2014 відповідач мав заборгованість перед позивачем за попередні періоди на суму 27990,56 грн.

За період до відкриття провадження по справі відповідачем було здійснено наступні добровільні оплати:

- у травні 2014 року на суму 27990,56 грн. - наведена оплата була зарахована на погашення заборгованості до спірного періоду, тобто до 01.02.2014;

- жовтень 2014 року - лютий 2015 року позивач сплатив штрафи на користь відповідача за пошкодження телекомунікацій:

а) жовтень 2014 року - 9,39 грн.;

б) листопад 2014 року - 16,64 грн.;

в) грудень 2014 року - 11,53 грн.;

г) січень 2015 року - 4,83 грн.;

д) лютий 2015 року - 7,42 грн.

Усього - 49,81 грн.

- серпень 2015 року:

а) 942,55 грн. - зараховані за травень 2015 року;

б) 1000,85 грн. - зараховані за березень 2015 року;

в) 1043,76 грн. - зараховані за квітень 2015 року;

г) 1129,46 грн. - зараховані за червень 2015 року;

д) 963,43 грн. - зараховані липень 2015 року;

- вересень 2015 року - 946,22 грн. - зараховано за серпень 2015 року;

- жовтень 2015 року - 942,85 грн. - зараховано за вересень 2015 року;

- листопад 2015 року - 1055,44 грн. - зараховано за жовтень 2015 року;

- грудень 2015 року - 1081,82 грн. - зараховано за листопад 2015 року;

- лютий 2016 року - 1109,72 грн. - зараховано за грудень 2015 року.

березень 2016 року:

а) 4859,78 грн. - за лютий 2014 року;

б) 5406,31 грн. - за березень 2014 року;

в) 5772,66 грн. - за квітень 2014 року;

г) 1081,30 грн. - за січень 2016 року;

д) 1094,89 грн. - за лютий 2016 року - не входить до предмету спору.

Подальші оплати відповідача погашали заборгованість перед позивачем за період після спірного періоду (тобто після січня 2016 року).

Відтак вказані оплати не мають відношення до предмету спору.

Підсумовуючи вищевикладене, за період лютий 2014 року - січень 2016 року нараховано відповідачу 61417,67 грн.

За вказаний період заборгованості відповідач погасив 27336,15 грн.

Позивач нарахував собі штраф на суму 49,81 грн.

Таким чином у відповідача залишилась заборгованість перед позивачем у сумі 34031,71 грн. за період лютий 2014 року - січень 2016 року.

У звязку з несвоєчасною оплатою відповідачу нарахована пеня в розмірі 329,93 грн., інфляційні нарахування в розмірі 26937,45 грн. та 3% річних від простроченої суми в розмірі 2335,11 грн.

Позивач звернувся з позовом про стягнення:

- 34031 грн. 71 коп. - заборгованість по оплаті за телекомунікаційні послуги;

- 329 грн. 93 коп. пеня;

- 26937 грн. 45 коп. інфляційні втрати;

- 2335 грн. 11 коп. 3% річних.

Оцінивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Нормами ст. 1 Закону України «Про телекомунікації» визначено, що абонент споживач телекомунікаційних послуг, який отримує телекомунікаційні послуги на умовах договору, котрий передбачає підключення кінцевого обладнання, що перебуває в його власності або користуванні, до телекомунікаційної мережі. Телекомунікаційна послуга (послуга) продукт діяльності оператора та/або провайдера телекомунікацій, спрямований на задоволення потреб споживачів у сфері телекомунікацій. Споживач телекомунікаційних послуг (споживач) юридична або фізична особа, яка потребує, замовляє та/або отримує телекомунікаційні послуги для власних потреб.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 33 Закону України «Про телекомунікації» споживачі телекомунікаційних послуг зобов'язані дотримуватися Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, що затверджує Кабінет Міністрів України, зокрема: виконувати умови договору про надання телекомунікаційних послуг у разі його укладення.

У відповідності до ч. 2 ст. 63 Закону України «Про телекомунікації» умовами надання телекомунікаційних послуг є: укладення договору між оператором, провайдером телекомунікацій і споживачем телекомунікаційних послуг відповідно до основних вимог до договору про надання телекомунікаційних послуг, установлених національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері звязку та інформатизації; оплата замовленої споживачем телекомунікаційної послуги.

Згідно з ч. 1 ст. 66 Закону України «Про телекомунікації» тарифи на телекомунікаційні послуги встановлюються операторами, провайдерами телекомунікацій самостійно, за винятком випадків, передбачених у частині другій цієї статті.

Статтею 68 Закону України «Про телекомунікації» встановлено, що розрахунки за телекомунікаційні послуги здійснюються на умовах договору про надання телекомунікаційних послуг між оператором, провайдером телекомунікацій та споживачем або без договору за готівкову оплату чи за допомогою карток тощо в разі одержання споживачем замовленої за передоплатою (авансованої) послуги за тарифами, затвердженими згідно із законодавством. У разі невикористання авансу протягом розрахункового періоду залишок суми коштів переноситься на наступний розрахунковий період, якщо інше не передбачено договором. Списання оператором або провайдером телекомунікацій залишку суми коштів абонента, в тому числі на свою користь, забороняється.

За приписами статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ст. 530 Цивільного кодексу України, зокрема, встановлено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як стверджує відповідач, він 28.07.2014 направив позивачу лист про розірвання договору №2306476 від 23.10.2012. На думку відповідача вказаний договір припинив дію з 01.08.2014.

Позивач заперечує, вважає, що дане твердження спростовується тим, що відповідач у лютому 2015 році надіслав позивачу два листи, якими пропонував укласти додаткові угоди до договору №2306476, якими змінити територію надання телекомунікаційних послуг. На думку позивача, відповідач не міг пропонувати укласти додаткові угоди до договору, який був розірваний з ініціативи відповідача.

Крім того відповідач не міг розірвати договір повністю, оскільки райони Луганської області, які знаходяться поза межею бойових дій, користувались телекомунікаційними послугами за вказаним договором у період із серпня 2014 року до кінця спірного періоду. Щодо вказаних районів відповідач звертався до позивача листами в лютому 2015 року з пропозицією укласти додаткові угоди.

Відповідач повідомив суду, що в Управлінні Державної міграційної служби України в Луганській області облік вхідної та вихідної кореспонденції здійснювався в електронному вигляді, у звязку з тим, що вся оргтехніка залишилась в м. Луганськ, надати відомості щодо вихідної кореспонденції за 2014 ріки не можливо. З тієї ж причини відповідач не має можливості надати докази надіслання позивачу листа №12/9-12398 від 28.07.2014, копію наказу про призначення в.о. начальника Управління Державної міграційної служби України в Луганській області в липні 2014 року та копію книги реєстрації наказів по особовому складу за липень 2014 року.

Отже, відповідач не надав доказів направлення 28.07.2014 листа про розірвання договору №2306476 від 23.10.2012.

А відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Тому суд критично оцінює твердження відповідача про розірвання договору 01.08.2014.

Таким чином у відповідача залишилась заборгованість перед позивачем у сумі 34031 грн. 71 коп. за період лютий 2014 року - січень 2016 року.

Оскільки кошти не сплачені і строк на їх оплату минув, позовні вимоги про стягнення 34031 грн. 71 коп. основного боргу обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 5.2 договору у разі затримки оплати за надані послуги бізнес-абонентам нараховується пеня 1 числа місяця другого за розрахунковим. Пеня нараховується на суму заборгованості в розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, за кожну добу затримки оплати. При неповній оплаті боргу бізнес-абонентом у першу чергу погашається сума пені.

За несвоєчасну оплату спожитих послуг відповідачу нарахована пеня.

Відповідач на адресу суду надіслав заяву №12/8-2177 від 27.01.2017. В заяві відповідач просить суд застосувати строк позовної давності щодо нарахування пені та не стягувати її.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Згідно п.1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу).

Щодо вимог про стягнення пені позивачем подано заяву від 20.02.2017 про зменшення позовних вимог до 329 грн. 93 коп. з урахуванням строків позовної давності (1 рік) та просить стягнути пеню за період з 02.11.2015 по 31.01.2016.

Оскільки позовна заява здана до суду 02.11.2016, то зменшені позовні вимоги в частині стягнення пені знаходяться в межах строку позовної давності.

В силу приписів ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, нарахування процентів та інфляційних з боку позивача є правомірним.

У звязку з несвоєчасною оплатою відповідачу нараховані інфляційні 26937 грн. 45 коп. та 3% річних від простроченої суми в розмірі 2335 грн.11 коп. за період з квітня 2014 по січень 2016 року включно.

Оскільки борг не погашено, позовні вимоги про стягнення пені, інфляційних нарахувань і 3% річних також є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» до Управління Державної міграційної служби України в Луганській області про стягнення 63634 грн. 20 коп. задовольнити повністю.

2. Стягнути з Управління Державної міграційної служби України в Луганській області (ідентифікаційний код 37851432, юридична адреса: 93400, Луганська обл., м.Сєвєродонецьк, вул. Партизанська, буд. 12) на користь Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (ідентифікаційний код 21560766, юридична адреса: 01601, м.Київ, бульвар Тараса Шевченка, буд. 18) заборгованість в сумі 34031 грн. 71 коп.; пеню в сумі 329 грн. 93 коп.; інфляційні втрати в сумі 26937 грн. 45 коп.; 3% річних в сумі 2335 грн. 11 коп.; витрати на сплачений судовий збір в сумі 1378 грн. 00 коп. Наказ видати позивачу.

У судовому засіданні 20.02.2017 було оголошено лише вступну і резолютивну частину рішення. Дане рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання рішення 22 лютого 2017 року.

Головуючий суддя Є.А. Лісовицький

Суддя С.В.Вінніков

Суддя О.В.Тацій