ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" січня 2017 р. Справа № 911/3587/16

Господарський суд Київської області у складі судді Бацуци В. М.

при секретарі судового засідання Белишевій А. В.

за участю представників учасників процесу:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 1/06-11/497 від 18.04.2016 р.);

від відповідача: не зявились;

від третьої особи: ОСОБА_2 (довіреність № 7 від 10.11.2017 р.);

розглянувши матеріали справи

за позовом Державного підприємства „Київпассервіс, м. Київ

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, с. Переселення, Кагарлицький район

за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, - Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області, м. Київ

про стягнення 18 818, 33 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство „Київпассервіс звернулось в господарський суд Київської області із позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення 15 552, 34 грн основної заборгованості по орендній платі, 3 265, 99 грн штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані позивачем невиконанням відповідачем свого обовязку щодо сплати у повному обсязі орендної плати за договором оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності № 13/06 від 20.10.2006 р.

Ухвалою господарського суду Київської області від 09.11.2016 р. порушено провадження у справі № 911/3587/16 за позовом Державного підприємства „Київпассервіс до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення18 818, 33 грн і призначено її розгляд у судовому засіданні за участю представників учасників процесу на 30.11.2016 р.

30.11.2016 р. за наслідками судового засідання судом винесено ухвалу, якою відкладено розгляд справи на 11.01.2016 р. Також даною ухвалою суду залучено до участі у справі у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській області.

30.11.2016 р. до канцелярії суду від позивача надійшли документи на вимогу ухвали суду, що долучені судом до матеріалів справи.

10.01.2017 р. перед судовим засіданням до канцелярії суду від третьої особи надійшли пояснення із доданими до них документами на виконання вимог ухвали суду, що долучені судом до матеріалів справи.

11.01.2017 р. у судовому засіданні представник позивача надав усні пояснення щодо своїх позовних вимог, позовні вимоги підтримав, вважає їх обґрунтованими і правомірними та такими, що підлягають задоволенню з підстав, зазначених в позовній заяві.

Представник третьої особи у судовому засіданні надав усні пояснення по суті спору.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, хоча про судове засідання був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки у судове засідання суд не повідомив, відзив та документи, витребувані судом, не надав.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за відсутності відзиву на позовну заяву за наявними у ній матеріалами.

За наслідками судового засідання судом оголошено вступну і резолютивну частини рішення у даній справі.

Заслухавши пояснення представників учасників процесу, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд

ВСТАНОВИВ:

20.10.2006 р. між третьою особою та відповідачем було укладено договір оренди № 13/06 індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності, згідно умов п. 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно - частину приміщення автостанції „Кагарлик, площею 36, 00 кв.м., розміщене за адресою: Київська обл., м. Кагарлик, вул. Незалежності, 15, що знаходиться на балансі Державного підприємства „Київпассервіс, надалі балансоутримувач, вартість якого визначена експертним шляхом і становить 43 240, 00 грн без ПДВ. Майно передається в оренду під розміщення продовольчого магазину.

Відповідно до п. 2.1. договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акту приймання-передачі майна. Власником майна залишається держава, а орендар користується ним протягом строку оренди.

Згідно п. 2.3. договору передача майна в оренду здійснюється за вартістю, визначеною у звіті по експертній оцінці.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що орендна плата визначається на підставі п. 1 статті 21 Закону України „Про оренду державного та комунального майна за погодженням сторін, враховуючи розмір орендної плати за аналогічні обєкти, вказаний в звіті про незалежну оцінку вартості даного обєкта, і становить без ПДВ за перший місяць оренди 745, 56 грн.

Пунктом 3.2. договору передбачено, що орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Пунктом 3.3. договору визначено, що орендна плата перераховується орендарем в розмірі 100 % на поточний рахунок балансоутримувача щомісячно, не пізніше 20 числа наступного місяця, останній розподіляє кошти у наступному співвідношенні:

- 70 % орендної плати перераховується до Державного бюджету України;

- 30 % орендної плати балансоутримувачу.

Пунктом 3.10. договору передбачено, що у разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до повернення майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обовязку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи санкції, до Державного бюджету та балансоутримувачу.

Згідно п. 3.7. орендар сплачує експлуатаційні витрати та витрати по утриманню приміщень шляхом щомісячних перерахувань у термін, зазначений у п. 3.3., відповідно до договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю.

Відповідно до п. 10. 1. договору після закінчення терміну оренди орендар зобовязаний повернути балансоутримувачу орендоване майно в термін 3 діб згідно з п. 5.6. цього договору.

Пунктом 11.1. договору визначено строк його, згідно якого цей діє з 20.10.2006 р. до 19.10.2007 р. включно.

Пунктом 11.5. договору передбачено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором з обовязковим погодженням з органом, уповноваженим управляти цим майном.

Разом з укладенням договору між сторонами було підписано Розрахунок плати за перший (базовий) місяць оренди державного нерухомого майна, що знаходиться на балансі Державного підприємства „Київпассервіс, відповідно до якого орендна плата за перший (базовий) місяць оренди становила 745, 56 грн без урахування ПДВ.

01.11.2006 р. між позивачем та відповідачем був підписаний акт прийому-передачі нежитлового приміщення, згідно якого позивач передав, а відповідач прийняв в оренду нежиле приміщення автостанції „Кагарлик, загальною площею 36, 00 кв. м. під розміщення продовольчого магазину.

13.03.2012 р. між третьою особою та відповідачем було підписано додаткову угоду № 2 до договору оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності № 13/06 від 20.10.2006 р., згідно якої сторони вирішили змінити п. 1.1. договору та викласти його у наступній редакції: орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно нежитлове вбудоване приміщення, площею 30, 60 кв.м., розміщене за адресою: Київська обл., м. Кагарлик, вул. Незалежності, 15, що знаходиться на балансі Державного підприємства „Київпассервіс, вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на 31.08.2011 р. і становить за незалежною оцінкою 93 980, 00 грн.

П. 3.1. договору змінити та викласти в наступній редакції: орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 р. № 786 (зі змінами) і становить без ПДВ за базовий місяць оренди серпень 2011 року 1 409, 70 грн .

21.01.2015 р. між третьою особою та відповідачем було підписано додаткову угоду № 3 до договору оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності № 13/06 від 20.10.2006 р., згідно якої сторони вирішили п. 1.1. договору викласти у наступній редакції: орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно нежитлове вбудоване приміщення, площею 30, 60 кв.м., розміщене за адресою: Київська обл., м. Кагарлик, вул. Незалежності, 15, що знаходиться на балансі Державного підприємства „Київпассервіс, вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на 30.09.2014 р. і становить за незалежною оцінкою 84 181, 00 грн.

П. 3.1. договору викласти в наступній редакції: орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 р. № 786 (зі змінами) і становить без ПДВ за базовий місяць оренди вересень 2014 року 1 262, 72 грн .

Відповідно до п. 13. додаткової угоди № 3 сторони домовились продовжити термін дії договору на 1 рік з 19.09.2014 р. по 18.09.2015 р. включно.

У процесі розгляду справи судом встановлено, що відповідач користувався орендованим нежитловим приміщенням за договором оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності № 13/06 від 20.10.2006 р. з моменту укладення договору та фактичного передання в оренду майна та у період дії договору, а ж до моменту припинення договору, а також у заявлений позивачем період і його заборгованість перед позивачем (до Державного бюджету України) станом на 31.10.2016 р. складала 15 552, 34 грн, що підтверджується договором оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності № 13/06 від 20.10.2006 р., Розрахунком плати за перший (базовий) місяць оренди державного нерухомого майна, що знаходиться на балансі Державного підприємства „Київпассервіс від 20.10.2006 р., Актом прийому-передачі нежитлового приміщення від 01.11.2006 р., Додатковою угодою № 2 від від 13.03.2012 р., Додатковою угодою № 3 від від 21.01.2015 р., наявними у матеріалах справи.

Регулювання відносин, що виникають у звязку із орендою майна здійснюється Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України, іншими нормативно-правовими актами і безпосередньо договором.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частиною 1 ст. 286 цього ж кодексу передбачено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 1 ст. 762 цього ж кодексу передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України закріплено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 цього ж кодексу порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У встановлений договором оренди строк і станом на час розгляду справи відповідач обовязок щодо оплати у повному обсязі орендної плати за користування орендованим майном у заявлений позивачем період не виконав і його основна заборгованість перед позивачем (до Державного бюджету України) складає 15 552, 34 грн, що підтверджується договором оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності № 13/06 від 20.10.2006 р., Розрахунком плати за перший (базовий) місяць оренди державного нерухомого майна, що знаходиться на балансі Державного підприємства „Київпассервіс від 20.10.2006 р., Актом прийому-передачі нежитлового приміщення від 01.11.2006 р., Додатковою угодою № 2 від від 13.03.2012 р., Додатковою угодою № 3 від від 21.01.2015 р., наявними у матеріалах справи.

Отже, вимоги позивача про стягнення із відповідача основної заборгованості по орендній платі у розмірі 15 552, 34 грн за договором оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності № 13/06 від 20.10.2006 р. є законними і обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивач просить стягнути із відповідача штраф, передбачений договором оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності № 13/06 від 20.10.2006 р., за прострочення відповідачем виконання обовязку по оплаті орендної плати понад 3 місяці на загальну суму 3 265, 99 грн у відповідності до виконаного ним розрахунку.

Відповідно до п. 3) ч. 1 ст. 611 цього ж кодексу у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 549 цього ж кодексу передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання.

Згідно ч. 2 ст. 551 цього ж кодексу передбачено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 цього ж кодексу у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 3.8. додаткової угоди № 2 передбачено, що, у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше, ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 21 % від суми заборгованості.

Розрахунок штрафу від суми основної заборгованості, виконаний позивачем, є обґрунтованим та вірним, а тому суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача в частині стягнення із відповідача штрафу від суми основної заборгованості за договором у розмірі 3 265, 99 грн.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, обставини справи, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Державного підприємства „Київпассервіс (ідентифікаційний код 33348385) 15 552 (п'ятнадцять тисяч пятсот пятдесят два) грн 34 (тридцять чотири) коп. основної заборгованості, 3 265 (три тисячі двісті шістдесят пять) грн 99 (девяносто девять) коп. штрафу та судові витрати 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн 00 (нуль) коп. судового збору.

Суддя В.М.Бацуца

Повний текст рішення підписаний

22 лютого 2017 р.