РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2017Справа №910/24448/16

Суддя Господарського суду міста Києва Карабань Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» в особі філії

«Український науково-дослідний інститут природних газів» публічного

акціонерного товариства «Укргазвидобування»

до товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз»

про стягнення заборгованості у розмірі 83 165,21 грн,

за участю представників сторін:

від позивача: Кулик Ю.В. (довіреність № 2-161д від 08.12.2016);

від відповідача: не з'явились,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» в особі філії «Український науково-дослідний інститут природних газів» публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» (далі - позивач) до товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» (далі - відповідач) про стягнення заборгованості в розмірі 83 165,21 грн.

Позовні вимоги були обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошового зобов'язання за договором на здійснення авторського нагляду № 20.132/12-13 від 03.12.2012.

Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду, просив стягнути з відповідача основний борг у розмірі 42 803,10 грн, 10 218,27 грн пені, три проценти річних в сумі 3 748,66 грн та інфляційну складову боргу в розмірі 26 395,18 грн.

Провадження у справі № 910/24448/16 порушено ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.01.2017 та призначено її розгляд на 14.02.2017.

30.01.2017 через загальний відділ діловодства суду представник позивача подав документи, витребувані ухвалою суду від 11.01.2017, для долучення до матеріалів справи.

10.02.2017 через загальний відділ діловодства суду представник відповідача подав клопотання про долучення до матеріалів справи документів, витребуваних ухвалою суду від 11.01.2017, яке було задоволено судом. А також заяву про застосування позовної давності до вимоги про стягнення пені, просив відмовити позивачу в задоволенні вказаної позовної вимоги.

14.02.2017 через загальний відділ діловодства суду представник позивача подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи, яке було задоволено судом.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвала про порушення провадження у даній справі надсилалась, зокрема й відповідачу на його адресу місцезнаходження, яка відповідає відомостям, внесеним до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та була отримана ним завчасно, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 570 від 13.01.2017, долученим до матеріалів справи.

Відтак, в силу ч. 1 ст. 64 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням роз'яснень, наведених у п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011, відповідач вважається повідомленим належним чином про дату, час і місце розгляду справи.

Однак, відповідач у судове засідання свого повноважного представника не направив, обґрунтованих письмових пояснень із зазначенням поважних причин неявки його представника у судові засідання до суду не подав, правом, наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, не скористався та відзиву на позов не надав, а тому, відповідно до положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа була розглянута за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 14.02.2017 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення повноважного представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

03.12.2012 між дочірньою компанією «Укргазвидобування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» в особі філії «Український науково-дослідний інститут природних газів» (далі - виконавець або ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України» в особі філії УкрНДІгаз) та товариством з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» (далі - замовник або відповідач) був укладений договір на здійснення авторського нагляду № 20.132/12-13 (далі - договір), згідно з умовами якого виконавець зобов'язувався здійснювати авторський нагляд по об'єкту «Облаштування Летнянського газового родовища. Розширення дотискної компресорної станції. Дрогобицький район Львівська область» за відповідністю виконання будівельно-монтажних робіт розробленій проектній документації (далі - роботи), а замовник зобов'язувався вказані роботи прийняти та оплатити вчасно та в повному обсязі.

З укладеного сторонами договору вбачається, що серед реквізитів філії УкрНДІгаз ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України» зазначений ідентифікаційний код відокремленого підрозділу - 00158764.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 13.12.2016 на даний час за пошуком ідентифікаційного коду 00158764 в Єдиному державному реєстрі містяться відомості про те, що вказаний ідентифікаційний код відокремленого підрозділу належить філії «Український науково-дослідний інститут природних газів» публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» (далі - філія УкрНДІгаз ПАТ «Укргазвидобування»).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що правонаступником сторони договору - ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України» в особі філії УкрНДІгаз, є ПАТ «Укргазвидобування» в особі філії УкрНДІгаз (далі - позивач).

Згідно з положеннями п. 2.1 договору загальна вартість роботи з урахуванням ПДВ складає - 52 704,00 грн.

Позивач виконав роботи загальною вартістю 52 704,00 грн, що підтверджується актом здавання-прийняття робіт від 30.09.2015, копія якого долучена до матеріалів справи.

Відповідач, в свою чергу, роботи, виконані за вищевказаним актом, прийняв, що підтверджується підписом уповноваженої особи відповідача та його печаткою на акті, проте зобов'язання з оплати прийнятих робіт виконав частково, а саме в сумі 9 900,90 грн.

Так, 22.12.2015 позивач отримав від відповідача лист № 14/12-5 від 14.12.2015, у якому відповідач повідомляв про припинення зобов'язання перед позивачем в частині сплати грошових коштів у сумі 9 900,90 грн з ПДВ, які виникли на підставі договору № 20.132/12-13 від 03.12.2012, шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог. А також підтвердив, що у відповідача залишаються невиконані зобов'язання на суму 42 803,10 грн. Факт отримання вказаного листа позивачем підтверджується відповідною відміткою про реєстрацію вхідної кореспонденції позивача на листі.

14.12.2015 сторонами був здійснений залік зустрічних однорідних вимог на суму 9 900,90 грн, що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2015 по 14.12.2015, засвідченим підписом уповноваженої особи відповідача та його печаткою, копія якого долучена до матеріалів справи. Доказів протилежного представники сторін суду не надали.

Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду, просив стягнути з відповідача основний борг у розмірі 42 803,10 грн, 10 218,27 грн пені, три проценти річних в сумі 3 748,66 грн та інфляційну складову боргу в розмірі 26 395,18 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 вказаної статті).

Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач документів, що підтверджують оплату ним заборгованості перед позивачем або спростовують доводи останнього, суду не надав. Відтак, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 42 803,10 грн (52 704,00 - 9 900,90) є обґрунтованою та підлягає задоволенню у вказаному розмірі.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 10 218,27 грн пені, три проценти річних в сумі 3 748,66 грн та інфляційну складову боргу в розмірі 26 395,18 грн.

Згідно з ч. 3 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 2.2 договору передбачено, що оплата виконаних за цим договором робіт здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на рахунок виконавця, протягом 10 днів з дати підписання сторонами акту здачі-прийняття виконаних робіт, з попередньою оплатою у розмірі 50% вартості робіт протягом 3-х банківських днів з дати підписання договору.

Таким чином, враховуючи положення п. 2.2 договору, строк виконання зобов'язання зі сплати попередньої оплати настав - 06.12.2012, строк здійснення остаточної оплати настав - 10.10.2015, а прострочення виконання вказаних зобов'язань почалось з 07.12.2012 та 11.10.2015, відповідно.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідач роботи, виконані позивачем, оплатив частково та з порушенням строку виконання вказаного зобов'язання, визначеного умовами договору, відтак допустив порушення зобов'язання.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 5.3 договору за порушення строків оплати замовник сплачує на користь виконавця пеню в розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки Національного баку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

З огляду на встановлене судом порушення грошового зобов'язання, допущене відповідачем, та наведені положення п. 5.3 договору, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача щодо стягнення з відповідача пені є правомірною. Разом з тим, 10.02.2017 відповідач подав заяву про застосування позовної давності до вимоги про стягнення пені.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 Цивільного кодексу України).

Частиною 2 ст. 258 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Судом встановлено, що строк оплати виконаних позивачем робіт настав 10.10.2015, а прострочення виконання вказаного зобов'язання почалось з 11.10.2015, отже строк позовної давності для вимоги про стягнення пені сплив - 11.10.2016, а позивач звернувся із даним позовом до суду лише у грудні 2016, тобто поза межами зазначеного строку позовної давності.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 10 218,27 грн задоволенню не підлягає.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок трьох процентів річних, наданий позивачем, суд дійшов висновку про те, що він виконаний невірно. У зв'язку з цим, судом був здійснений власний розрахунок вказаної позовної вимоги:

Період нарахуванняКількість днів простроченняСума боргуСтавка процентів річнихРозмір 3% річних
07.12.2012-31.12.2,003%54,00
01.01.2013-10.10. 352,003%2 194,07
11.10.2015-13.12.4,003%277,24
14.12.2015-31.12.3,103%63,33
01.01.2016-30.11.23,103%1 175,33
Всього3 763,97
Здійснивши власний розрахунок трьох процентів річних, суд встановив, що їх розмір є більшим, ніж заявлено позивачем до стягнення. З приводу наведеного суд зазначає, що п. 2 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарському суду при прийнятті рішення надано право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони. Проте, відповідного клопотання позивачем, як заінтересованою особою, суду не надано, а тому, враховуючи, що у правовідносинах сторін спору має місце допущене відповідачем порушення зобов'язання, вимога про стягнення з відповідача трьох процентів річних підлягає задоволенню судом у розмірі, визначеному позивачем, а саме - 3 748,66 грн.

Перевіривши розрахунок інфляційної складової боргу, наданий позивачем, суд дійшов висновку про те, що він виконаний невірно. У зв'язку з цим, судом був здійснений власний розрахунок вказаної позовної вимоги:

Період нарахуванняСума боргуІндекси інфляції, що підлягають застосуваннюРозмір інфляційної складової боргу
07.12.2012-10.10.201526 352,00грудень 2012 - вересень 201520 489,01
11.10.2015-13.12.201552 704,00жовтень 2015 - листопад 2015355,22
14.12.2015-30.11.201642 803,10грудень 2015 - листопад 20165 195,75
Всього26 039,98
Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційної складової боргу є обґрунтованою, проте, з огляду на здійснений судом перерахунок, підлягає задоволенню в розмірі меншому ніж визначено позивачем, а саме - 26 039,98 грн.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволені судом частково, на відповідача покладається судовий збір у розмірі 1 202,80 грн.

Керуючись статтями 33-34, 43-44, 49, статтями 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В :

1. Позов публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» в особі філії «Український науково-дослідний інститут природних газів» публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, буд. 13-19, ідентифікаційний код 30162340) на користь публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, буд. 26/28, ідентифікаційний код 30019775) в особі філії «Український науково-дослідний інститут природних газів» публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» (61010, Харківська обл., м. Харків, Червонозаводський район, вул. Гімназійна Набережна, буд. 20, ідентифікаційний код 00158764) основний борг у розмірі 42 803,10 грн (сорок дві тисячі вісімсот три грн 10 коп.); три проценти річних в сумі 3 748,66 грн (три тисячі сімсот сорок вісім грн 66 коп.); інфляційну складову боргу в розмірі 26 039,98 грн (двадцять шість тисяч тридцять дев'ять грн 98 коп.); 1 202,80 грн (одну тисячу двісті дві грн. 80 коп.) витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 15 лютого 2017 року.

Суддя Я.А. Карабань