РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2017Справа № 910/675/17

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Євро Аква"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Авторитет-2012"
простягнення 324 042 грн 63 коп.
Представники:
від позивача: Сокур С.В. - представник за довіреністю
від відповідача: не з'явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

12.01.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро Аква" з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авторитет-2012" про стягнення 324 042 грн 63 коп. заборгованості за договором поставки товару № 9598 від 17.09.2015, в тому числі: 250 267 грн 48 коп. заборгованість за поставлений товар, 12 070 грн 00 коп. штраф у вигляді вартості неповернутого обладнання, 42 159 грн 76 коп. пеня, 19 533 грн 03 коп. 20 % річних та 12 грн 36 коп. витрати, пов'язані з направленням боржнику претензії.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного сторонами договору поставки товару № 9598 від 17.09.2015 не виконав взяті на себе зобов'язання оплати отриманого товару та з повернення торгового обладнання, у зв'язку з чим в останнього виник обов'язок щодо відшкодування вартості втраченого майна у розмірі 12 070 грн 00 коп. та з оплати вартості отриманого товару у розмірі 250 267 грн 48 коп., крім того у зв'язку з невиконанням зобов'язань за договором позивачем нараховано 42 159 грн 76 коп. пені та 19 533 грн 03 коп. 20 % річних

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.01.2017 порушено провадження у справі № 910/675/17, розгляд справи призначений на 20.02.2017.

10.02.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Представник відповідача в судове засідання 20.02.2017 не з'явився, клопотання про відкладення розгляду справи не подав, вимоги суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином за адресою, зазначеною на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України за адресою https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch.

В судове засідання 20.02.2017 з'явився представник позивача та надав пояснення по суті спору, відповідно до яких в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувається з урахуванням положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

У судовому засіданні 20.02.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

17.09.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Євро Аква" (постачальник за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Авторитет-2012" (покупець за договором) укладено договір поставки товару № 9598, відповідно до умов якого постачальник продає та поставляє, а покупець купує та оплачує на мовах та в порядку визначених цим договором, товар в асортименті, кількості та за урнами, вказаними в додатках (специфікаціях) або накладних, що засвідчують прийом-передачу товару від постачальника до покупця та є невід'ємними частинами цього договору.

Згідно з пунктом 2.1 договору найменування та кількість товару зазначається в додатках або накладних, які є невід'ємними частинами даного договору

У відповідності до пункту 3.1. договору ціна на товар встановлюється на підставі прайс-листів постачальника, що є додатками до цього договору. Оплата здійснюється в національній валюті України. Фактом погодження покупцем ціни та вартості товару вважається підписана сторонами накладна.

Покупець зобов'язаний оплачувати кожну партію переданого постачальником товару, протягом (але не пізніше) 21 календарного дня з моменту передачі такої партії товару (пункт 3.3 договору).

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 4 статті 265 Господарського кодексу України сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України.

Реалізація суб'єктами господарювання товарів не господарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (частина 6 статті 265 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами частини 1 статті 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно з частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

У відповідності до норм частини 1 та частини 2 статті 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві.

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як встановлено судом, на виконання умов укладеного договору поставки товару № 9598 від 17.09.2015 за період з 16.058.2016 по 17.09.2016 позивач поставив, а відповідачем прийняв товар на загальну суму 261 678 грн 94 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи підписаними представниками сторін та скріпленими відтисками печаток сторін видатковими накладними № ХАЛ-020196 від 16.05.2016 на суму 18 157 грн 38 коп., № ХАЛ-020197 від 16.05.2016 на суму 11 590 грн 70 коп., № ХАЛ-020241 від 16.05.2016 на суму 13 972 грн 44 коп., № ХАЛ-020242 від 16.05.2016 на суму 13 370 грн 62 коп., № ХАЛ-020251 від 16.05.2016 на суму 20 047 грн 24 коп., № ВШП-022158 від 18.05.2016 на суму 13 263 грн 08 коп., № ВШП-034524 від 15.07.2016 на суму 1 986 грн 00 коп., № ВШП-034525 від 15.07.2016 на суму 2 635 грн 50 коп., № ХАЛ-032014 від 15.07.2016 на суму 2 330 грн 58 коп., № ХАЛ-032050 від 15.07.2016 на суму 1 740 грн 72 коп., № ХАЛ-032051 від 15.07.2016 на суму 2 374 грн 44 коп., № ХАЛ-032052 від 15.07.2016 на суму 2 135 грн 10 коп., № ХАЛ-032053 від 15.07.2016 на суму 3 871 грн 20 коп., № ХАЛ-032055 від 15.07.2016 на суму 3 808 грн 02 коп., № ХАЛ-032056 від 15.07.2016 на суму 1 651 грн 80 коп., № ХАЛ-032057 від 15.07.2016 на суму 1 738 грн 80 коп., № ХАЛ-032059 від 15.07.2016 на суму 1 687 грн 62 коп., № ХАЛ-032066 від 15.07.2016 на суму 1 997 грн 54 коп., № ВШП-035857 від 21.07.2016 на суму 4 008 грн 30 коп., № ХАЛ-033165 від 21.07.2016 на суму 608 грн 76 коп., № ХАЛ-033166 від 21.07.2016 на суму 680 грн 40 коп., № ХАЛ-033167 від 21.07.2016 на суму 703 грн 08 коп., № ВШП-037107 від 28.07.2016 на суму 3 023 грн 64 коп., № ВШП-037108 від 28.07.2016 на суму 2 033 грн 16 коп., № ХАЛ-034380 від 28.07.2016 на суму 2 769 грн 60 коп., № ХАЛ-034381 від 28.07.2016 на суму 2 276 грн 34 коп., № ХАЛ-34382 від 28.07.2016 на суму 2 796 грн 06 коп., № ХАЛ-034383 від 28.07.2016 на суму 2 406 грн 30 коп., № ХАЛ-034384 від 28.07.2016 на суму 2 545 грн 14 коп., № ХАЛ-034385 від 28.07.2016 на суму 3 404 грн 94 коп., № ХАЛ-034386 від 28.07.2016 на суму 3 400 грн 50 коп., № ХАЛ-034387 від 28.07.2016 на суму 2 974 грн 56 коп., № ХАЛ-034388 від 28.07.2016 на суму 2 007 грн 78 коп., № ХАЛ-034389 від 28.07.2016 на суму 3 3972 грн 68 коп., № ХАЛ-034671 від 29.07.2016 на суму 3 058 грн 02 коп., № ВШП-037680 від 30.07.2016 на суму 2 538 грн 54 коп., № ВШП-037681 від 30.07.2016 на суму 4 543 грн 02 коп., № ХАЛ-034944 від 30.07.2016 на суму 4 752 грн 46 коп., № ХАЛ-034945 від 30.07.2016 на суму 4 712 грн 18 коп., № ХАЛ-034946 від 30.07.2016 на суму 4 817 грн 58 коп., № ХАЛ-034948 від 30.07.2016 на суму 4 794 грн 82 коп., № ХАЛ-034949 від 30.07.2016 на суму 4 824 грн 56 коп., № ХАЛ-034950 від 30.07.2016 на суму 4 843 грн 02 коп., № ХАЛ-034951 від 30.07.2016 на суму 4 798 грн 96 коп., № ХАЛ-034953 від 30.07.2016 на суму 4 783 грн 58 коп., № ХАЛ-034954 від 30.07.2016 на суму 4 803 грн 54 коп., № ХАЛ-034956 від 30.07.2016 на суму 4 803 грн 54 коп., № ХАЛ-035001 від 01.08.2016 на суму 5005 грн 62 коп., № ВШП-047873 від 17.09.2016 на суму 2 071 грн 80 коп., № ВШП-047874 від 17.09.2016 на суму 3 950 грн 10 коп., № ХАЛ-044394 від 17.09.2016 на суму 3 081 грн 42 коп., № ХАЛ-044405 від 17.09.2016 на суму 3 030 грн 84 коп., № ХАЛ-044406 від 17.09.2016 на суму 3 009 грн 48 коп., № ХАЛ-044407 від 17.09.2016 на суму 2 972 грн 94 коп., № ХАЛ-044408 від 17.09.2016 на суму 2 961 грн 78 коп., № ХАЛ-044409 від 17.09.2016 на суму 3 003 грн 72 коп., № ХАЛ-044410 від 17.09.2016 на суму 3 003 грн 30 коп., № ХАЛ-044411 від 17.09.2016 на суму 3 006 грн 30 коп., № ХАЛ-044412 від 17.09.2016 на суму 2 988 грн 84 коп., № ХАЛ-044413 від 17.09.2016 на суму 3 000 грн 72 коп., № ХАЛ-044414 від 17.09.2016 на суму 2 989 грн 02 коп.

Судом встановлено, що відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання з повної та своєчасної оплати, поставленого позивачем товару, у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість перед постачальником за отриманий товар у розмірі 250 267 грн 48 коп., що також не було спростовано відповідачем, зокрема, відповідачем не надано суду доказів оплати отриманого товару на суму 250 267 грн 48 коп.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов'язку з оплати отриманого товару за договором поставки № 9598 від 17.09.2015 та факту наявності заборгованості у розмірі 250 267 грн 48 коп., вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості підлягають задоволенню у розмірі 250 267 грн 48 коп.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 42 159 грн 76 коп. пені та 19 533 грн 03 коп. 20 % річних, нарахованих за загальний період прострочення з 07.06.2016 по 19.12.2017, а також 12 070 грн 00 коп. штраф у вигляді вартості неповернутого обладнання.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Нормами статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно пунктом 5.3 договору у випадку несвоєчасної оплати поставленої партії товару, покупець зобов'язаний сплатити на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості партії товару за кожний день прострочення платежу, та крім того 20% річних.

Відповідно до пункту 1.1. додатку № 1/3738 до договору відповідно до мети використання, покупцю надається торгове обладнання у користування виключно для зберігання та реалізації продукції яка поставляється постачальником покупцю.

У відповідності до пункту 2.2.8 додатку № 1/3738 до договору покупець зобов'язаний повернути обладнання у справному стані по закінченню терміну дії договору протягом 5 (п'ять) календарних днів з моменту розірвання строку дії договору, або за вимогою постачальника згідно письмової вимоги постачальника в термін 10 (десять) календарних днів з дати направлення такої вимоги на юридичну адресу покупця, зазначеному в договору поставки продукції.

Сторони домовились, що в разі неповернення обладнання в строк, зазначений в пункті 2.2.8 даного додатку, обладнання вважається втраченим (пункт 2.2.9 додатку № 1/3738 до договору).

Положеннями пункту 2.2.10 додатку № 1/3738 до договору сторони погодили, що в разі втрати, пошкодження або знищення обладнання, покупець зобов'язується сплатити штраф в розмірах, передбачених пунктом 3.4 цього додатку.

Відповідно до пункту 3.3 додатку № 1/3738 до договору у випадку, якщо постачальником буде виявлено відсутність торгового обладнання у покупця за місцем встановлення, покупець зобов'язаний сплатити не пізніше 7 (семи) календарних днів з дати складання представником постачальника відповідного акту штраф за кожну одиницю відсутнього торгового обладнання в розмірі, передбачено пунктом 3.4 цього додатку.

Як встановлено судом, на виконання умов укладеного додатку № 1/3738 до договору поставки товару № 9598 від 17.09.2015 позивач передав, а відповідач отримав у користування наступне обладнання: полиця з підвісними пляшками над холодильним обладнанням сер. № МНМА инв. № П201657 кількість 1, рік випуску 2011; холодильна шафа внутрішня SC 600 HG Моршинська 2014 Туре = "RSI" ID = "60" сер. № 02004 и, інвентарний номер ХБ16635, кількість 1, рік випуску 2014, що підтверджується підписаним між сторонами актом прийому-передачі торгового обладнання від 25.01.2016.

21.10.2016 позивач звернувся до відповідача з претензією що сплати заборгованості, штрафних санкцій та щодо повернення торгового обладнання. У відповідь на претензія відповідач відповідно до листа № 0335/4-ю від 14.11.2016 визнав заборгованість та просив відстрочити сплату заборгованості на 1 місяць. Листом від 07.12.2016 позивач відмовив відповідачу у наданні відстрочення сплати заборгованості та вимогами повернення обладнання.

Відповідно до акту зняття торгового обладнання з розміщення № 1945 представником позивача встановлено факту порушення, а саме станом а 12.12.2016 відсутність за адресою встановлення переданого за договором обладнання.

У відповідності до пункту 3.4 додатку № 1/524 до договору розмір штрафу (вартості) торгового обладнання, а саме холодильник дводверний внутрішній складає 14 000 грн 00 коп., полиця - 70 грн 00 коп.

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для застосування відповідальності (стягнення пені та штрафу) відповідно до умов пункту 5.3 договору, 3.3, 3.4 додатку № 1/524 до договору та захисту майнових прав та інтересів позивача, відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Судом враховано викладене у пункті 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", а саме те, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Судом перевірено розрахунки позивача та встановлено їх правильність та відповідність вимогам умов договору та чинного законодавства.

З огляду на вищенаведене та доведення факту несвоєчасності виконання грошового зобов'язання за договором поставки товару № 9598 від 17.09.2015, вимоги позивача про стягнення з відповідача 42 159 грн 76 коп. пені та 19 533 грн 03 коп. 20 % річних, нарахованих за загальний період прострочення з 07.06.2016 по 19.12.2017, а також 12 070 грн 00 коп. штрафу у вигляді вартості неповернутого обладнання, підлягають задоволенню у повному обсязі за розрахунком позивача.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача витрат, понесених у зв'язку направленням боржнику претензії у розмірі 12 грн 36 коп., в підтвердження чого надано опис вкладення у цінний лист від 01.11.2016 та фіскальний чек № 6132 від 01.11.2016. Проте, позивачем не наведено норм чинного законодавства які визначають правову природу заявлених вимог, а саме позивачем не визначено чим саме є стягувана сума: заборгованістю, збитками, штрафними санкціями, тощо, та норм, які визначають обов'язок відповідача щодо сплати позивачу коштів, у зв'язку з чим вимоги позивача про стягнення з відповідача 12 грн 36 коп. витрат, понесених у зв'язку направленням боржнику претензії, визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Авторитет-2012" (01013, м. Київ, вул. Будіндустрії, буд. 6, ідентифікаційний код 38650546) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро Аква" (04053, м. Київ, вул. Січових стрільців, буд. 37-41, ідентифікаційний код 36800559) заборгованість за поставлений товар у розмірі 250 267 (двісті п'ятдесят тисяч двісті шістдесят сім) грн 48 коп., штраф у вигляді вартості неповернутого обладнання у розмірі 12 070 (дванадцять тисяч сімдесят) грн 00 коп., пеню у розмірі 42 159 (сорок дві тисячі сто п'ятдесят дев'ять) грн 76 коп., 20 % річних у розмірі 19 533 (дев'ятнадцять тисяч п'ятсот тридцять три) грн 03 коп. та судовий збір у розмірі 4 860 (чотири тисячі вісімсот шістдесят) грн 45 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 27.02.2017

Суддя Н.Б. Плотницька