ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2017 р. Справа № 925/1453/16

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Спаських Н.М. з секретарем судового засідання Волна С.В., за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - за довіреністю;

від відповідача: ОСОБА_2 - за довіреністю;

за участі ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу за позовом публічного акціонерного товариства "Дашуківські бентоніти" до товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Дашуківські бентоніти" про визнання недійсним договору поставки № К-ТК-02-0227/2 від 27.02.2015

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про визнання недійсним договору поставки № К-ТК-02-0227/2 від 27 лютого 2015 року, укладеного між сторонами, з мотивів його незаконності, оскільки цей договір з боку відповідача було укладено генеральним директором ОСОБА_4 із перевищенням повноважень, передбачених Статутом, та без погодження (згоди) Зборів учасників товариства-відповідача. В подальшому позивач доповнив свій позов також і доводами про фіктивність спірного договору.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю та просить суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач проти задоволення позову заперечив повністю через необґрунтованість позовних вимог.

Заслухавши доводи та пояснення представників сторін, дослідивши наявні в справі матеріали, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити повністю, виходячи з наступного:

У відповідності до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За доводами представників обох сторін, 27 лютого 2015 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Дашуківські бентоніти" (далі - Постачальник, відповідач по справі), в особі генерального директора ОСОБА_4, що діє на підставі Статуту та публічним акціонерним товариством "Дашуківські бентоніти" (далі - Покупець, позивач по справі) в особі голови правління ОСОБА_3, що діє на підставі Статуту, було укладено договір поставки № К-ТК-02-0227/2 (далі - ОСОБА_5, а.с. 9-12), у відповідності до якого Постачальник зобов'язується передати у встановлений термін у власність Покупця сировину та матеріали (далі - продукція), а Покупець зобов'язується прийняти продукцію та оплатити її в порядку і на умовах, передбачених у даному Договорі ( п. 1.1 Договору).

Найменування, стандарти, технічні умови і ціна на Продукцію, що поставляється за даним Договором, визначаються Сторонами у Специфікаціях (Додатки до даного Договору, що є його невід'ємною частиною) (п. 1.2. Договору).

Відповідно до п.п. 3.1., 3.2. Договору поставка Продукції за даним Договором здійснюється Постачальником на умовах визначених у відповідній Специфікації. Продукція за даним Договором поставляється партіями за погодженням з Покупцем.

Відповідно до п. 3.5. Договору Постачальник зобовязується надавати Покупцю разом із продукцією видаткову накладну, податкову накладну, сертифікат якості (відповідності) на продукцію (копія завірена печаткою) якщо необхідно.

Відповідно до п.п. 4.1., 4.2. Договору ціна одиниці продукції визначається Постачальником за узгодженням з Покупцем і вказується в Специфікації (Додаток до даного Договору) у національній валюті України. Ціна відповідної партії продукції визначається на основі видаткових накладних на продукцію, що підтверджують кількість фактично прийнятої покупцем продукції, поставленої Постачальником згідно з даним Договором.

Відповідно до п. 5.1 Договору оплата продукції за даним Договором здійснюється Покупцем у безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 90 (дев'яноста) робочих днів з моменту отримання продукції та підписання видаткових накладних.

Пунктом 6.1 Договору сторони погодили, що приймання продукції за кількістю та якістю здійснюється Покупцем у місці поставки, зазначеному у п. 3.1. даного Договору на підставі всіх документів перерахованих у п. 3.9.1.-3.9.3. даного Договору.

Даний ОСОБА_5 набирає законної сили з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2016 року, а в частині взаєморозрахунків до повного виконання сторонами своїх зобовязань (п. 13.11 Договору).

На виконання умов Договору між сторонами були укладені Додатки до вказаного Договору у вигляді Специфікацій:

- Специфікації № 59 від 13.10.2015 (а.с. 13);

- Специфікації № 60 від 16.10.2015 (а.с. 14);

- Специфікації № 61 від 19.10.2015 (а.с. 15);

- Специфікації № 62 від 16.10.2015 (а.с. 16).

Відповідно до зазначених Специфікацій Постачальником передається у власність Покупця наступна продукція:

- сода кальцинована марка Б Польща (код НОМЕР_1) у кількості 20,000 тон, загальною вартістю з ПДВ 170 347,44 грн.;

- сода кальцинована марка Б Польща (код НОМЕР_1) у кількості 20,000 тон, загальною вартістю з ПДВ 171 352,56 грн.;

- м'який контейнер разовий із п/п тканини (МКР-1,0) 150*235 см (75*75*140 см об'єм заповнення), 2 ручки + п/е вкладка (1550*2600*0,1) + тасьма + кишеня + дно «зірка» у кількості 1000,000 шт., загальною вартістю з ПДВ 128 976,00 грн.;

- дизельне пальне у кількості 4730,000 л, загальною вартістю з ПДВ 79 861,32 грн.

Позивач вказав, що ОСОБА_5 поставки підлягає визнанню судом недійсним, оскільки від імені відповідача ОСОБА_5 поставки було укладено його керівником з перевищенням повноважень. Свої твердження позивач обґрунтовує тим, що ОСОБА_5 поставки та Специфікації до вказаного договору були підписані зі сторони Постачальника ОСОБА_4, який обіймав посаду генерального директора Відповідача, але уповноважуючих документів на підписання Договору поставки від імені Відповідача у Договорі поставки не вказано.

Також позивач посилається на п.п. 6.3.2, 6.2.1. Статуту товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Дашуківські бентоніти" згідно яких, Генеральний директор Товариства за погодженням із Вищим органом Товариства здійснює від імені Товариства будь-які дії щодо укладення як на території України, так і за кордоном, будь-яких угод, договорів (контрактів). Вищим органом Товариства є Збори Учасників Товариства. За доводами позивача, погодження зборів учасників на час укладення спірного договору у керівника відповідача не було.

На запитання суду про те, яке право у позивача було порушено на час укладення спірного договору, якщо вказані недоліки укладення договору допущені відповідачем, представник позивача вказав, що порушене право ним пов'язується із фіктивністю договору та вчиненням за його допомогою дій, які утворюють неіснуючий борг у ПАТ "Дашуківські бентоніти" і є підставою для порушення справи про банкрутство проти позивача.

У відповідності до роз'яснення п. 3.3 постанова Пленуму ВГСУ від 29 травня 2013 року N 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" -- припис абзацу першого частини третьої статті 92 ЦК України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України). Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють). Наприклад, третя особа, укладаючи договір, підписаний керівником господарського товариства, знає про обмеження повноважень цього керівника, оскільки є акціонером товариства і брала участь у загальних зборах, якими затверджено його статут.

У зв'язку з наведеним господарському суду слід виходити з того, що контрагент юридичної особи знає (або повинен знати) про обмеження повноважень цієї особи, якщо:

- такі обмеження передбачені законом (наприклад, абзацом другим частини другої статті 98 ЦК України);

- про відповідні обмеження було вміщено відомості у відкритому доступі на офіційному веб-сайті розпорядника Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень, і в такому разі суд не може брати до уваги посилання цієї сторони на те, що їй було невідомо про наявні обмеження повноважень представника її контрагента.

Позивач не довів суду, що він не знав і не міг знати про наявні у статуті обмеження для керівника відповідача при укладенні спірного договору (якщо він вважає, що інформація про ці обмеження вплинула б на волевиявлення позивача по укладенню спірного договору) і не міг ознайомитися із статутом відповідача. Також не надано доказів того, що у ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на час укладення спірного договору щодо відповідача було внесено будь-які записи про обмеження повноважень керівника при укладенні господарських договорів.

Також суд звертає увагу, що відповідач не оспорює укладений між сторонами договір ні з якої підстави, а тому будь-які порушення, допущені керівником відповідача при укладенні цього договору, навіть якщо вони мали б місце, не порушують прав позивача, як сторони договору.

Також пунктом 3.4. вказаної постанови Пленуму ВГСУ від 29 травня 2013 року N 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" роз'яснено, що наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов спірного договору Відповідачем було поставлено Позивачу продукцію на загальну суму 550 536,76 грн. за Специфікаціями № 59 від 13.10.2015, № 60 від 16.10.2015, № 61 від 19.10.2015, № 62 від 16.10.2015, видатковими накладними № 191 від 23.10.2015 на суму 128 976,00 грн. (а.с. 77 том 1), № 190 від 22.10.2015 на суму 79 861,32 грн. (а.с. 76 том 1), № 189 від 22.10.2015 на суму 171 352,56 грн. (а.с. 75том 1), № 188 від 19.10.2015 на суму 170 347,44 грн. та податковими накладними № 16 від 19.10.2015 (а.с., 79), № 18 від 22.10.2015 (а.с. 80 том 1), № 19 від 22.10.2015 (а.с. 81 том 1) та № 20 від 23.10.2015 (а.с. 82 том 1), які зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних. Відповідач вважає, що підписи уповноважених представників сторін на видаткових накладних та довіреність № 17 від 27.02.2015 на отримання ТМЦ за договором № К-ТК-02-0227/2 від 27.02.2015, видана на ім'я начальника ВМТП ОСОБА_6 (а.с. 78 том 1), підтверджують факт вчинення господарської операції з поставки товару та прийняття товару у позивача без будь-яких зауважень.

Сторонами був підписаний акт звірки взаємних розрахунків (а.с. 83 том 1) за період з 01.01.2016 по 26.09.2016, згідно якого заборгованість публічного акціонерного товариства "Дашуківські бентоніти" становить 6 957 449, 22 грн. за договором № К-ТК-02-0227/2 від 27.02.2015.

Також відповідач вказав, що рішенням Господарського суду Черкаської області від 18.10.2016 по справі № 925/1042/16 стягнуто з публічного акціонерного товариства "Дашуківські бентоніти" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Дашуківські бентоніти" 550 536,76 грн. боргу за договором поставки № К-ТК-02-0227/2 від 27.02.2015.

В якості доказів виконання спірного договору відповідач надав суду докази про постачання на користь позивача трьох видів товару - сода кальцинована, м'який контейнер, дизельне пальне.

Позивач вважає, що видаткові накладні про передачу-отримання цього товару (а.с. 74-77 том 1) є недостовірними, оскільки у відповідача немає товарно-транспортних накладних на перевезення цього товару від відповідача до позивача.

При обговоренні даного питання судом було встановлено таке:

Представник позивача не вказав суду норму чинного законодавства, яка встановлює, що лише документи про перевезення товару є єдиними належними і допустимими доказами того, що товар за договором дійсно було передано покупцю.

У відповідності до п. 3.5. договору разом і продукцією відповідач зобов'язаний надавати позивачу разом зі продукцією лише такі документи:

- видаткову накладну;

- податкову накладну;

- сертифікат якості (відповідності) на продукцію, якщо це необхідно.

Даний пункт договору є його істотною умовою, щодо якого сторони прийшли до спеціальної згоди, і розширеному тлумаченню щодо обов'язку з боку відповідача надання інших документів він не підлягає.

Згідно п. 3.1. договору поставка продукції відповідачем здійснюється на умовах, визначених у відповідній Специфікації.

Кожна Специфікація (а.с. 13-16 том 1) містить вказівку на умови поставки: склад Покупця с. Дашуківка.

В запереченнях проти доводів позивача про фактичне нездійснення поставки товару та в усних поясненнях відповідач звертає увагу суду, що (як вказано і у реквізитах сторін в самому договорі) обидві сторони спору знаходяться в с. Дашуківка Лисянського р-ну Черкаської області на одній території. Відповідач має в користуванні склади, відстань до яких від складів позивача складає 100-150 м. Відповідач вважає нелогічним вимагати у нього доказів перевезення товару на цю відстань. У справу відповідачем надано договір оренди № А-ДБ-7-0402/2 від 02.04.2014 року (а.с. 234 том 1) із позивачем, за яким позивач передав відповідачу в оренду площадку під складання та зберігання продукції загальною площею 200 кв.м. на строк з 02.04.2014 по 01.03.2017 року.

За клопотанням позивача суд витребував у відповідача первинні документи про те, що на час поставки товару за спірним договором, цей товар був у нього в наявності та фактично міг бути переданий позивачу у період 19-23 жовтня 2015 року, як вказано у накладних (а.с. 74-77 том 1).

На виконання вимог суду відповідач надав у копіях договір поставки № К-ТК-04-0205/1 від 05.02.2014 року між ним та ТОВ "Торгівельний Двір "Українська товарна спілка" із додатковими угодами про продовження строку його дії до 31.12.2016 року (а.с. 186-189 том 1). За доводами відповідача, на виконання вимог цього договору від отримав від ТОВ "Торгівельний Двір "Українська товарна спілка" 40 тон соди кальцинованої за видатковою накладною № 13/10-67 від 13.10.2015 та № 16/10-25 від 16.10.2015 (а.с. 191, 196 том 1) із товарно-транспортними накладними на перевезення цього вантажу (а.с. 193, 197 том 1), за інформацією з яких товар вивантажено у с. Дашуківка Лисянського р-ну Черкаської області.

Поліпропіленові м'які контейнери разові відповідач отримав від ТОВ "Грайф Флексібле Україна" за договором поставки № 2-017/2014 К-ТК-04-1226/2 від 26.12.2014 з додатковими угодами (а.с. 199, 201-214 том 1) та за видатковою накладною № 1143 від 19.10.2015 (а.с. 216 том 1).

Дизпаливо відповідач придбав за договором купівлі-продажу нафтопродуктів № 257/09/2014 від 12.09.2014 із Приватним підприємством "Карбон Плюс" (а.с. 219 том 1) за видатковою накладною № РН-0022867 від 16.10.2015 року з товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (а.с. 225, 227 том 1).

Відповідач також надав засвідчені банківськими установами копії платіжних доручень на оплату коштів за контейнери, за дизпаливо, за соду кальциновану на користь всіх вищевказаних постачальників цього товару (а.с. 2-11 том 2).

Суд не має заперечень проти доводів позивача про те, що дизпаливо повинно перевозитися виключно критим спецтранспортом і передача нафтопродуктів постачальником проводиться лише зі складенням акту за його підписом, за підписами водія та представника одержувача, як того вимагає п. 5.4.3. Інструкції про порядок приймання, транспортування , відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах, організаціях України, затвердженої спільним Наказом Мінпаливенерго України, Мінтрансзв"язку України, Мінекономіки України, Держспоживстандарту України від 20.05.2008 року № 281/171/578/155.

Однак, на думку суду, відсутність даного акту у відповідача, як власника дизпалива, яке було передано позивачу, автоматично не доводить того факту, що дизпаливо позивачу за накладною від 22.10.2015 року № 190 (а.с. 76 том 1) насправді не було передано.

Як вказано вище, істотною умовою п. 3.5. спірного договору між сторонами є обов'язок відповідача при передачі товару позивачу надати йому лише видаткову накладну, податкову накладну та сертифікат якості. Ці документи відповідачем для позивача оформлені належним чином.

За умовами п. 3.4. договору перехід права власності на товар до позивача відбувається саме у момент підписання видаткових накладних.

На всі операції по передачі товару відповідачем виписано податкові накладні ( а.с. 170-173 том 1), які мають посилання на спірний договір № К-ТК-02-0227/2 від 27.02.2015 та зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Суд вважає, що фактичне виконання відповідачем спірного договору, що підтверджується оформленням обома сторонами видаткових накладних на товар, що поставлявся, є належним доказом подальшого схвалення цього договору з боку ТОВ "ТК "Дашуківські бентоніти", якби навіть існували беззаперечні докази того, що при підписанні спірного договору керівник відповідача перевищив свої повноваження.

За наявності таких обставин не мають істотного та вирішального значення будь-які доводи представника позивача про те (а.с. 244 том 1), що протокол загальних зборів учасників ТОВ "ТК "Дашуківські бентоніти" від 29.12.2015 року про погодження (схвалення) договорів/контрактів, укладених Генеральним директором і колишнім Генеральним директором протягом 2015 року, є незаконним. Рішення, оформлені даним протоколом, є оспорюваним, однак позивач не ставив питання про визнання його недійсним в окремому судовому провадженні.

Якщо позивач вважає, що він не отримав належної поставки товару за спірним договором, то він вправі вимагати виконання цього зобов'язання від відповідача в т.ч. і в судовому порядку, однак таких дій позивач не вчиняв.

Також позивач самостійною підставою недійсності спірного договору від 27.02.2015 року вказав фіктивність цього договору, тобто укладення його без наміру створення правових наслідків, які ним обумовлені, зокрема, без наміру реальної поставки продукції, передбаченої цим Договором. Позивач вважає, що це підтверджується відсутністю поставленої продукції у Відповідача, неналежним оформленням ним товаро-супровідних документів та існуючим тривалим конфліктом між колишнім і нинішнім керівництвом ПАТ "Дашуківські бентоніти". При цьому колишній керівник ОСОБА_3 нібито має намір створити штучну заборгованість для підприємства-позивача з метою ініціювання проти нього справи про банкрутство.

У відповідності до роз'яснення п. 3.11. постанови Пленуму ВГСУ від 29 травня 2013 року N 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" -- фіктивний правочин (стаття 234 ЦК України) є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний будь-який правочин, в тому числі нотаріально посвідчений. Якщо сторонами не вчинено ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише не вчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін. З урахуванням того, що фіктивний правочин не спрямований на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків, він не створює цивільно-правових наслідків незалежно від того, чи він був визнаний судом недійсним. У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

На думку суду, таких доказів відсутності наміру в обох сторін спірного договору створити правові наслідки за цим договором, позивач у справу не надав.

У судовому засіданні особи, які підписали спірний договір як керівники обох сторін (ОСОБА_4 та ОСОБА_3Л.) надали власноручні письмові (а.с. 97,97 том 2) та усні пояснення, в яких підтвердили, що їх підписи на всіх документах до договору поставки № К-ТК-02-0227/2 від 27.02.2015 між публічним акціонерним товариством "Дашуківські бентоніти" та товариством з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Дашуківські бентоніти" є дійсними, зроблені ними власноручно, жодних намірів щодо фіктивності спірного правочину у них не було, а сам правочин виконано.

В зв'язку із наданням ОСОБА_4 та ОСОБА_3 пояснень про те, що саме ними особисто проставлені підписи від імені керівників позивача та відповідача на спірному договорі та на всіх документах, які підтверджують його виконання, суд відхилив клопотання позивача (а.с. 248 том 1) про призначення у справі почеркознавчої експертизи підписів цих осіб.

Як вже встановлено судом, відповідач надав суду докази придбання (отримання) товариством з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Дашуківські бентоніти" продукції, яка у подальшому стала об'єктом поставки за Договором: щодо придбання соди кальцинованої марки Б Польща (код НОМЕР_1) у кількості 20,000 та 20,000 тон; щодо придбання м'якого контейнера разового із п/п тканини (МКР-1,0) 150*235 см (75*75*140 см об'єм заповнення), 2 ручок + п/е вкладки (1 550*2 600*0,1) + тасьми + кишені + дна "зірка" у кількості 1 000,00 шт.; щодо придбання дизельного палива у кількості 4 730,00 л.

Позивач не довів суду нормами чинного законодавства, що для підтвердження належно здійсненої поставки товару за договором відповідачу слід надати інші чи додаткові документи, ніж сторонами були оформлені на виконання спірного договору.

Крім того суд враховує, що товар, який поставлявся відповідачем позивачу за спірним договором є товаром, який використовується у виробничій діяльності позивача і придбавається постійно. ОСОБА_3, зокрема, пояснив, що при виробництві ливарних, бурових порошків, глини модифікованої використовується кальцинована сода для проведення активації грудкового бентоніту і забезпечення проведення хімічної реакції, що розкриває властивості бентоніту (а.с. 98 том 2).

Відповідач також просить суд врахувати, що за результатами проведених перевірок у позивача та відповідача ОСОБА_7 ОДПІ за періоди, що передували укладенню та виконанню спірного договору (а.с. 20-96 том 2), жодне підприємство ніколи не було звинувачено в укладенні фіктивних договорів.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав та обовязків є, зокрема, договори та інші правочини. Ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно з ст. 638 Цивільного України, ст. 180 Господарського кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Суд не вбачає у спірному договорі між сторонами від 27.02.2015 ознак фіктивності, умисел в обох сторін на укладення фіктивного правочину позивачем не доведений.

Якби спірний договір не був виконаний взагалі або в частині (наприклад, не поставлено лише дизпаливо, а інший товар поставлено), то і ці обставини самі по собі ще не свідчать про фіктивність договору. Позивач вправі в такому випадку заявляти позов до відповідача про виконання зобов'язання в натурі.

В основу рішення також не можуть бути покладені лише доводи представника позивача про те, що цей договір є наслідком конфлікту між колишнім і нинішнім керівництвом ПАТ "Дашуківські бентоніти" і договір та документи щодо його виконання складені лише для того, щоб створити штучну заборгованість у позивача та порушити проти нього справу про банкрутство.

Доказів на доведення цього у справі немає, а судове рішення не може базуватися на припущеннях.

У суду також немає обґрунтованих матеріалами справи підстав вважати, що спірний договір та всі наявні у справі документи щодо його виконання виготовлялися заднім числом і виключно з метою створення штучної заборгованості для ПАТ "Дашуківські бентоніти".

Суд відмовив у задоволенні клопотання представника позивача про витребування у ОСОБА_3 документів щодо обліку на ПАТ "Дашуківські бентоніти" переданого відповідачем позивачу за спірним договором товару, оскільки ОСОБА_3 залучений судом до участі у справі в порядку ст. 30 ГПК України як працівник підприємства для дачі пояснень по суті спору.

Дана норма не передбачає можливості для суду зобов'язати таку особу ще й надавати докази, які необхідні позивачу у справі.

Крім того, жоден учасник судового процесу не може бути зобов'язаний судом надавати докази, які необхідні позивачу для доведення ним своїх позовних вимог, оскільки цим повністю буде знівельовано принцип змагальності сторін господарського процесу.

Суд вже неодноразово витребовував додаткові докази за клопотаннями позивача (а.с. 93,241 том 1), однак позивач постійно клопоче про витребування в інших учасників процесу щоразу інших доказів, не зібравши перед зверненням до суду власну доказову базу.

Суд відхилив і клопотання позивача про призначення у справі судової технічної експертизи документів, за допомогою якої позивач мав намір довести, що всі документи щодо виконання спірного договору і сам договір складені заднім числом, що доведе їх фіктивність.

Оригінали документів, щодо яких позивач просить провести експертизу, відповідач надати відмовився з мотивів, що всі вони є у позивача по справі і він сам повинен забезпечувати докази для доведення власних позовних вимог.

Суд вважає, що у справі достатньо доказів для прийняття рішення і без проведення будь-яких експертиз.

У відповідності до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Спірний договір укладено сторонами на підставі досягнення згоди за всіма істотними умовами, що необхідні для договорів даного виду, договір сторонами виконувався, що підтверджується поясненнями і наявними у справі доказами та не спростовано позивачем.

За своїм юридичним змістом укладений між сторонами договір є договором поставки та відповідає ст. 712 Цивільного кодексу України про те, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 215 ч. 1 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно до ч. 1, 2 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до ст. 92 Цивільного кодексу України, юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

У відповідності до ст. 1 ГПК України до господарського суду зацікавлені особи звертаються за захистом свого порушеного права, а тому позивачу слід довести не лише порушення вимог чинного законодавства при укладенні спірного договору, а й своє порушене право.

Позивач пов'язує своє порушене право з тим, що за спірним договором він не отримав товар, а документи щодо нібито виконання спірного договору використовуються для створення штучної заборгованості ПАТ "Дашуківські бентоніти" і можливості порушення проти підприємства справи про банкрутство.

Суд вважає, що переконливих доказів про це у справі немає.

За сукупністю наявних у справі доказів про виконання спірного договору, суд не може стверджувати, що всі ці документи є фіктивними і кимсь навмисно оформлялися протягом тривалого часу лише для створення позивачу штучної фінансової заборгованості.

Товар, що поставлявся по спірному договору позивачу, є рядовим товаром щоденної необхідності для забезпечення виробничого циклу підприємства-позивача. Доказів про те, що ПАТ "Дашуківські бентоніти" не спожило цей товар у виробничому процесі, чи взагалі припинило виробництво в період поставки товару за спірним договором чи у нього вдосталь цього товару і немає потреби його закупляти, позивач суду не надав.

З цих підстав суд вважає, що позивач не довів і своє порушене право, для захисту якого слід визнавати недійсним спірний договір.

При наявності судового рішення у справі № 925/1042/16 про стягнення з позивача на користь відповідача боргу за спірним договором, позов про визнання недійсним договору поставки від 27.02.2015 року може свідчити про намір позивача ухилитися від виконання зобов'язань по оплаті товару.

Оскільки позивач не довів суду ні порушення його прав, ні наявності підстав для визнання спірного договору недійсним через перевищення повноважень керівника відповідача при його підписанні або через фіктивність договору, тому у задоволенні позову слід відмовити повністю.

При відмові у позові судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 49, 82-85 ГПК України -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду протягом 10 днів.

Повне рішення складено 13 лютого 2017 року

Суддя Н.М. Спаських