ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2017 р. Справа № 917/890/16

за позовом Приватного підприємства імені Смика (вул. Шкільна, буд.2, с. Закусили, Народицький район, Житомирська область, 11431)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Білогір'я молокопродукт" (вул. Героїв Майдану, буд. 82, офіс 23, м. Гадяч, Гадяцький район, Полтавська область, 37300)

про стягнення 504193,08 грн.

Суддя Безрук Т. М.

Представники:

в судовому засіданні 02.02.2017р.:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: ОСОБА_2

в судовому засіданні 16.02.2017р.:

від позивача: ОСОБА_3

від відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_4

Розглядається позовна заява про стягнення 504193,08 грн., у тому числі 480575,30 грн. основного боргу за товар за договором на закупівлю молока № 2 від 17.01.2014р., 11465,15 грн. інфляційних, 7346,88 грн. 3 % річних, 4805,75 грн. штрафу.

27.09.2016р. позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій заявлено вимоги про стягнення 480575,30 грн. основного боргу за товар за договором на закупівлю молока № 2 від 17.01.2014р., 18691,36 грн. інфляційних, 8366,80 грн. 3 % річних, 4805,75 грн. штрафу (т.5 а.с.34-46).

Згідно розпорядження щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ від 12.01.2017р. та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.01.2017р. склад суду з розгляду справи № 917/890/16 змінений, дана справа передана до розгляду судді Безрук Т. М.

В судому засіданні 19.01.2017р. суд розпочав розгляд справи по суті.

Оскільки заява про уточнення позовних вимог була подана до початку розгляду справи по суті цим складом суду, вона приймається судом. Подальший розгляд справи проводиться в межах уточнених позовних вимог.

Відповідач у відзиві та додаткових поясненнях проти позову заперечує, посилаючись на те, що сума основного боргу не підтверджується доказами. Відповідач вважає, що поставка молока та його оплата здійснювалися за іншим договором - № 1106/13-БМ від 10.01.2013р., позивачем не надано супровідних документів на поставлений товар, в наданих видаткових накладних відсутні дані про особи, які отримували товар, відсутні довіреності за якими позивачем було передано товар відповідачу, а тому відповідачем правомірно призупинено оплату товару; позивачем невірно розраховано періоди прострочення платежів, відповідачем заявлено позовну давність щодо стягнення неустойки (штрафу, пені); (т.4 а.с.199-205; т.5 а.с.1-7).

Відповідачем заявлено клопотання про відстрочку виконання рішення суду на 4 місяці (т.7 а.с.24-26).

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти відстрочки виконання рішення суду.

В судовому засіданні 02.02.2017р. судом оголошувалася перерва до 16.02.2017р. згідно ст. 77 ГПК України. В судовому засіданні 16.02.2017р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення згідно ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Між Приватним підприємством імені Смика (позивачем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Білогір'я молокопродукт" (відповідачем) було укладено Договір на закупівлю молока № 2 від 17.01.2014 року (надалі Договір; т. 1 а.с.18-20).

Відповідно до п. 1.1., п. 1.2 Договору позивач як продавець зобов'язується систематично відвантажувати і передавати у власність відповідача (покупця) товар - натуральне коров'яче незбиране молоко певної кількості та якості, а покупець зобов'язується приймати цей товар та своєчасно здійснювати оплату товару у відповідності до умов даного договору.

За додатковою угодою від 31.12.2014р. сторони встановили строк дії договору до 31.12.2015р. Якщо жодна із сторін не заявить вимоги про його розірвання за 30 календарних днів до закінчення його дії, дія договору вважається продовженою на один календарний рік на тих самих умовах (т.1 а.с.21).

До даного договору сторони уклали також протоколи погодження ціни від 01.03.2015р., від 16.03.2015р., від 01.04.2015р., від 01.05.2015р. (т.1 а.с.71-75).

На виконання умов Договору в період з 17.01.2014 р. по 31.12.2015 р. позивач передав, а відповідач прийняв товар на загальну суму 4026719,80 грн. Зазначене підтверджується: приймальними квитанціями на закупівлю молочної сировини № 22 за період з 01.01.2014 р. по 31.01.2014 p., № 21 за період з 01.02.2014 р. по 28.02.2014 p.; № 20 за період з 01.03.2014 р. по 31.03.2014 p.; № 17 за період з 01.04.2014 р. по 30.04.2014 p.; № 16 за період з 01.05.2014 р. по 31.05.2014 p.; № 17 за період з 01.06.2014 р. по 30.06.2014 p.; № 18 за період з 01.07.2014 р. по 31.07.2014 p.; № 17 за період з 01.08.2014 р. по 31.08.2014 p.; № 15 за період з 01.09.2014 р. по 30.09.2014 p.; № 17 за період з 01.10.2014 р. по 31.10.2014 p.; № 19 за період з 01.11.2014 р. по 30.11.2014 p.; № 19 за період з 01.12.2014 р. по 31.12.2014р.; № 24 за період з 01.01.2015 р. по 31.01.2015 p.; № 26 за період з 01.02.2015 р. по 28.02.2015 p.; № 26 за період з 01.03.2015 р. по 31.03.2015 р.; № 26 за період з 01.04.2015 р. по 30.04.2015 p.; № 22 за період з 01.05.2015 р. по 31.05.2015 p.; № 22 за період з 01.06.2015 р. по 30.06.2015 p.; № 20 за період з 01.07.2015 р. по 31.07.2015 p.; № 20 за період з 01.08.2015 р. по 31.08.2015 p.; № 24 за період з 01.09.2015 р. по 30.09.2015 p.; № 20 за період з 01.12.2015 р. по 31.12.2015 p.; та довіреностями відповідача на отримання товару № 96 від 01.01.2014 p.; № 204 від 01.02.2014 p.; № 309 від 01.03.2014 p.; № 422 від 01.04.2014 p.; № 515 від 01.05.2014 p.; № 624 від 01.06.2014 p.; № 744 від 01.07.2014 p.; № 829 від 01.08.2014 p.; № 924 від 01.09.2014 p.; № 1018 від 01.10.2014р.; № 1094 від 01.11.2014р.; № 1169 від 01.12.2014 p.; № 62 від 01.01.2015 р.; № 85 від 01.02.2015 p.; № 196 від 01.03.2015 p.; № 300 від 01.04.2015 p.; № 449 від 01.05.2015 p.; № 555 від 01.06.2015 p.; № 660 від 01.07.2015р.; № 755 від 01.08.2015 p.; № 840 від 01.09.2015 p. (т.1 а.с.26-68); відповідними видатковими накладними (т.2 а.с.49-103), податковими накладними (т.2 а.с.104-188; т.3 а.с.1-72), спеціалізованими товарними накладними на перевезення молочної сировини (т. 3 а.с.73-216; т.4 а.с.1-197).

У відповідності до п. 5.4. Договору покупець здійснює оплату за отриманий товар три рази на місяць: до 1, до 10, до 20 числа кожного місяця, у сумі прийнятого покупцем товару за кожен період. Отриманий покупцем товар з 20 по 31 число включно підлягає оплаті до 1 числа, отриманий з 1 по 9 число включно - підлягає оплаті до 10 числа, отриманий з 10 по 19 число включно - підлягає оплаті до 20 числа кожного місяця.

Відповідач частково розрахувався за поставлену йому продукцію, сплативши кошти в загальній сумі 3546144,50 грн. Зазначене підтверджується виписками з банківського рахунку (т.1 а.с.76-172).

Заборгованість відповідача становить 480575,30 грн. ОСОБА_2 ж суму боргу зазначено в двостороннє підписаному акті звірки розрахунків за грудень 2015р. (т.1 а.с.69).

Заперечення відповідача щодо позову з тих підстав, що товар постачався за іншим договором, сума основного боргу не підтверджується доказами, а факт поставки товару не підтверджено належно оформленими первісними бухгалтерськими документами, судом відхиляються з таких підстав.

За клопотанням відповідача з метою встановлення документального підтвердження суми боргу, та кількість поставок та суми оплат суд ухвалою від 11.08.2016р. призначив судову економічну експертизу у справі, проведення якої доручив Полтавському відділенню Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені заслуженого професора ОСОБА_5 (т.5 а.с.20-23).

За результатом проведеної судової економічної експертизи, судовим експертом було надано висновок № 853 від 30.012.2016р. (т.6 а.с.2-15), в якому встановлено:

- сума заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Білогір'я молокопродукт" за товар, поставлений у період з січня 2014р. по грудень 2015р. згідно з п. 5.4 договору на закупівлю молока № 2 від 17.01.2014р., документально підтверджується в сумі 480575,30 грн.;

- на підставі наданих документів за даними бухгалтерського обліку, а саме: первинних документів (приймальних квитанцій, видаткових накладних) та даних оборотно-сальдових відомостей по рахунку 361, кількість поставок молока та суми оплати закупівлі молочної сировини документально підтверджуються;

- штраф у розмірі 1% відповідно до умов Договору № 2 від 17.01.2014р. становить 4805,75 грн.; 3 % річних від простроченої суми становить 7346,88 грн., сума інфляційних становить 24797,69 грн.

Відповідно до ст. 4-3, ст. 33 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази, які б свідчили, що поставка даного товару проводилася за іншим договором, відповідач суду не надав.

З огляду на викладене заперечення відповідача є необґрунтованими.

Статтею 712 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 265 Господарського кодексу України (далі ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договори купівлі-продажу.

Згідно ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором не встановлено інший строк оплати товару. Покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 4-3, ст. 33 ГПК доказів оплати боргу відповідач суду не надав.

Отже, позовні вимоги про стягнення 480575,30 грн. основного боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

За ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобовязань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Пунктом 8.3. Договору встановлено, що за кожне порушення покупцем термінів оплати товару, визначених п. 5.4 даного договору, покупець сплачує продавцю штраф у розмірі 1% від вартості отриманого, але не оплаченого товару.

На підставі даної умови договору позивачем правомірно заявлено до стягнення 4805,75 грн. штрафу (з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог т.5 а.с.34-46). Правильність розрахунку підтверджена у висновку судової експертизи № 853 від 30.012.2016р. у даній справі (480575,30 грн. основного боргу х 1% = 4805,75 грн. штрафу; т.6 а.с.2-15).

Заява відповідача про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення штрафу судом відхиляється з наступного.

За ч.2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу пені).

За ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобовязаннями із визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення штрафу за несвоєчасну оплату партій молока, поставлених 20.08.2015р., 31.08.2015р., 10.09.2015р., 20.09.2015р., 23.09.2015р., 31.12.2015р.

Згідно з п. 5.4. Договору зобовязання з оплати партій товару поставлених 20.08.2015р. та 31.08.2015р. підлягають оплаті до 01.09.2015р., зобовязання з оплати партії товару поставленої 10.09.2015р. підлягають оплаті до 20.09.2016р., зобовязання з оплати партій товару поставлених 20.09.2015р. та 23.09.2015р. підлягають оплаті до 01.10.2016р., зобовязання з оплати партії товару поставленої 31.12.2015р. підлягають оплаті до 01.01.2016р.

Отже, з цих дат оплати слід починати відлік строку позовної давності щодо вимог про стягнення штрафу.

Визначений ч.2 ст. 258 ЦК України строк позовної давності спливає 01.09.2016р., 20.09.2016р., 01.10.2016р. та 01.01.2017р. відповідно.

З позовною заявою, в якій зокрема заявлялися вимоги про стягнення штрафу, позивач звернувся до суду 01.06.2016р. (що підтверджує відмітка на позові; т. 1 а.с.3).

Таким чином, на дату подачі позову строк позовної давності не було пропущено.

З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення 4805,75 грн. штрафу підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі даної норми позивачем заявлено до стягнення 18691,36 грн. інфляційних та 8366,80 грн. 3% річних (з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог т.5 а.с.34-46).

Правильність розрахунку 3% річних перевірено судом.

Позивачем в уточненні до позову інфляційні нараховані за періоди листопад 2015р. травень 2016р. на зобовязання з оплати партії товару поставлену 20.08.2015р., вересень 2015р. березень 2016р. - на зобовязання з оплати партії товару поставлену 31.08.2015р., вересень 2015р. березень 2016р. - на зобовязання з оплати партії товару поставлену 10.09.2015р., вересень 2015р. березень 2016р. - на зобовязання з оплати партії товару поставлену 20.09.2015р., жовтень 2015р. квітень 2016р. - на зобовязання з оплати партії товару поставлену 23.09.2015р., січень 2016р. липень 2016р. - на зобовязання з оплати партії товару поставлену 31.12.2015р. (т.5 а.с.47-56).

Проте, з огляду на умови п. 5.4. Договору зобовязання з оплати партії товару поставленої 10.09.2015р. підлягають оплаті до 20.09.2016р., а зобовязання з оплати партії товару поставленої 20.09.2015р. підлягають оплаті до 01.10.2016р. Отже, за цими зобовязаннями початковим періодом нарахування інфляційних є жовтень 2016р.

Проте, суд здійснивши перевірку нарахування інфляційних встановив, що заявлена до стягнення сума інфляційних не перевищує розрахункову, яка становить 22730,17 грн., та суму інфляційних визначених судовим експертом.

Отже, позовні вимоги про стягнення 18691,36 грн. інфляційних та 8366,80 грн. 3% річних підлягають задоволенню.

Відповідачем подано заяву про відстрочку виконання рішення суду на 4 місяці.

В обґрунтування заяви відповідач посилається на те, що основним ринком збуту продукції відповідача був ринок Російської Федерації, проте останньою було введено заборону на імпорт сільськогосподарської продукції, сировини та продуктів споживання, країною походження яких є Україна; дана заборона розповсюджується і на товари відповідача; на даний час Товариство шукає нові ринки збуту товарів, вживає дії щодо стягнення заборгованості зі своїх контрагентів. Відповідач має значну заборгованість по заробітній платі перед працівниками, щодо підприємства вчинялися проти протиправні дії по блокуванню його роботи. Відповідач за результатом діяльності І півріччя 2016р. мав збитки на суму 1387000,00 грн. Зазначене унеможливлює виконання рішення суду за єдиним платежем, наслідком чого може стати арешт майна та коштів, що призведе до зупинки підприємства.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував про розстрочки виконання рішення.

Відповідно до п. 6 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

В п.7.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. № 9 Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України визначено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідачем не додано до заяви жодних доказів, які б свідчили про тяжкий фінансовий стан відповідача на даний час. Надані акт про простій підприємства у вересні 2016р. та звіт про фінансові результати за І півріччя 2016 року не є достатнім доказом неможливості виконання рішення суду станона даний час.

Відповідачем також не подано доказів про наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення.

За таких обставин відсутні підстави для надання відстрочки виконання даного судового рішення. Отже, заява відповідача судом відхиляється.

Позивач у позові прохає також покласти на відповідача судові витрати понесені ним у даній справі.

За розгляд даного позову позивачем сплачено 7718,15 грн. судового збору. Це підтверджується платіжним дорученням від 23.05.2016р. № 93995412 на суму 7562,90 грн., банківською квитанцією від 19.07.2016р. на суму 90,00 грн., платіжним дорученням від 18.03.2016р. № 89002835 на суму 65,25 грн. (т.1 а.с.15; т.2 а.с.43,). Факт надходження даного судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України підтверджено виписками від 25.05.2016р. (т. 1 а.с.16, ).

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача в сумі 7686,59 грн. з врахуванням суми позовних вимог за заявою про уточнення вимог.

Надмірно сплачена сума судового збору в розмірі 31,56 грн. підлягає поверненню з Державного бюджету України на підставі ст. 7 Закону України «Про судовий збір» в разі звернення позивача до суду з відповідною заявою.

Судові витрати за проведення експертизи в сумі 10592,00 грн. були сплачені відповідачем за платіжним дорученням № НОМЕР_1 від 02.09.2016р. та підтверджені актом здачі-приймання висновку (т.7 а.с.14, т.6 а.с.15).

В ст. 49 ГПК України зазначено, що суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, покладаються при задоволенні позову - на відповідача.

В разі добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, на підставі ст. 117 ГПК України. Сторони також мають право укласти мирову угоду у процесі виконання судового рішення незалежно від наявності виконавчого провадження згідно ст. 121 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Прийняти заяву Приватного підприємства імені Смика (вхід. № 12059 від 27.09.2016р.) про уточнення позовних вимог.

2. Позов задовольнити повністю.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Білогір'я молокопродукт" (вул. Героїв Майдану, буд.82, офіс 23, м. Гадяч, Гадяцький район, Полтавська область, 37300; ідентифікаційний код 33707592) на користь Приватного підприємства імені Смика (вул. Шкільна, буд. 2, с. Закусили, Народицький район, Житомирська область, 11431; ідентифікаційний код 03743799) 480575грн. 30 коп. основного боргу, 18691грн. 36 коп. інфляційних, 8366грн. 80 коп. річних, 4805грн. 75 коп. штрафу, 7686грн. 59 коп. відшкодування витрат з оплати судового збору.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

Повне рішення складено та підписано: 20.02.2017р.

Суддя Безрук Т. М.