РІШЕННЯ

"17" лютого 2017 р.Справа № 921/55/17-г/13

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Стопника С.Г.

Розглянув матеріали справи

за позовом Державного підприємства "Укрриба", вул. Тургенєвська, 82/а, м. Київ, 04050

до відповідача - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1

про стягнення заборгованості на загальну суму 39 901,90 грн.

За участю представників:

позивача: Король В.Є., довіреність №11-13/116 від 01.12.2016р.

відповідача: не з'явився

Учаснику судового процесу роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22, 81-1 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Технічна фіксація судового процесу не здійснювалася.

В судовому засіданні 17.02.2017р. відповідно до ст.85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть справи: Державне підприємство "Укрриба", м. Київ, звернулося до господарського суду Тернопільської області з позовом до відповідача - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Тернопіль, про стягнення заборгованості на загальну суму 39901,90 грн, в тому числі: 22353,92 грн основного боргу, 4248,24 грн пені, 1528,26 грн 3% річних та 11771,48 грн інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 12.01.2017р. порушено провадження у даній справі та призначено розгляд справи на 27 січня 2017р. на 10 год. 00 хв.

Відповідно до ухвал суду від 19.01.2017р. та від 30.01.2017р. розгляд справи переносився на 03.02.2017р. та на 06.02.2017р. відповідно, у зв'язку із перебуванням судді Стопника С.Г. у відпустці та відрядженні.

06.02.2017р., відповідно до ст.77 ГПК України, розгляд справи відкладався на 17.02.2017р. для надання можливості сторонам подати витребувані судом матеріали та забезпечити участь уповноважених представників в судовому засіданні.

17.02.2017р. представник позивача в судове засідання з'явився та підтримав позовні вимоги в повному обсязі, зазначивши, що станом на дату розгляду справи заявлена до стягнення заборгованість відповідачем не погашена. На вимогу ухвали суду від 06.02.2017р., долучив обгрунтований розрахунок суми заборгованості в частині визначення розміру щомісячної плати по договору, також навів додаткові обгрунтування щодо нарахування заявленої до стягнення суми пені.

Відповідач відзиву на позов не подав, участі уповноваженого представника в жодному судовому засіданні не забезпечив, хоча про час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до вимог ст.ст.64, 77, 87 ГПК України за адресою вказаною в позовній заяві, а також у Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, сформованого за електронним запитом суду, станом на 12.01.2017р. (докази вручення відповідачу копій ухвал, направлених на його адресу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення, в суду відсутні).

Як роз'яснено у п.3.9.1. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. За змістом статті 64 ГПК України, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, судом були вчинені всі дії щодо належного повідомлення відповідача про час, дату та місце розгляду даної справи.

Враховуючи наведене, а також те, що участь представників сторін в судовому засіданні 17.02.2017р. не визнавалася судом обов'язковою, подавати відзив на позов, як і брати участь в судовому засіданні, є правом сторони, передбаченим ст.ст.22, 59 ГПК України, поданих доказів є достатньо для вирішення спору по суті, а тому справа розглядається відповідно до ст.75 ГПК України за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, господарський суд встановив:

- відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

- відповідно до ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

- 12.04.2012р. між Філією "Тернопільриба" Державного підприємства "Укрриба", яка діяла на підставі Положення про філію "Тернопільриба", затвердженого 14.03.2012р. наказом директора ДП "Укрриба" №21-ОД, і довіреності №11-13/26 від 16.03.2012р. (Поклажодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Зберігач) укладено договір зберігання державного майна №1-Ф/12, відповідно до умов якого (п.1.1) Поклажодавець, за участю уповноважених представників сторін передає, а Зберігач приймає на відповідальне зберігання згідно з Актом приймання-передачі нерухоме державне майно - гідротехнічні споруди рибницьких ставів, які обліковуються на балансі Поклажодавця і передані йому на підставі спільного наказу Міністерства аграрної політики України та Фонду державного майна України "Про передачу гідротехнічних споруд" від 6 травня 2003 року №126/752.

Згідно п.1.3 Договору, зазначене майно розташоване за адресою: с.Мухавка та с.Свидова Чортківського району і с.Текліївка Гусятинського району Тернопільської області.

Вартість переданого Зберігачу майна визначається на підставі даних бухгалтерського обліку і відображається по кожному найменуванню (інвентарному номеру) в Акті приймання-передачі майна, який є невід'ємним додатком до цього Договору (п.1.3 Договору).

Відповідно до п.2.2 Договору Зберігач взяв на себе зобов'язання вживати всі заходи для збереження майна, його цілісності, комплектності протягом всього строку дії Договору відповідно до вимог гл.66 Цивільного кодексу України.

У п.4.1. Договору сторони погодили щомісячний розмір плати за відповідальне зберігання майна, який складає 10 грн, в тому числі ПДВ, з врахуванням щомісячного індексу інфляції.

Пунктом 6.1 Договору передбачено, що останній набуває чинності з дня його підписання і діє протягом десяти років з 12 квітня 2012 року по 12 квітня 2022 року.

Як свідчать матеріали справи, на виконання пунктів 1.1., 2.1. Договору, Філією "Тернопільриба" Державного підприємства "Укрриба" на підставі акту приймання-передачі від 12.04.2012р. передано, а відповідач прийняв на відповідальне зберігання державне нерухоме майно (гідротехнічні споруди ставів) балансовою вартістю 29617,97 грн, яке розташоване в с. Мухавка і с. Свидова Чортківського та Гусятинського районів Тернопільської області згідно наведеного в Акті переліку.

За приписами ст.936 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно ст. 944 ЦК України зберігач не має права без згоди поклажодавця користуватися річчю, переданою йому на зберігання, а також передавати її у користування іншій особі.

-17.04.2012р. між сторонами укладено Додаткову угоду до договору зберігання державного майна №1-Ф/12 від 12.04.2012р., відповідно до умов якої позивач, керуючись положеннями статті 944 Цивільного кодексу України, надав згоду відповідачеві на користування майном, переданим останньому на зберігання, за його цільовим призначенням (п.1.1 Додаткової угоди).

За змістом п.1.3. Додаткової угоди, Зберігач зобов'язався здійснювати оплату за користування державним майном, зазначеним в Акті приймання-передачі. Ціна за користування майном становить 1220 грн. 18 коп. в т.ч. ПДВ, яку Зберігач повинен вносити до 10 числа місяця наступного за звітним. Також визначено, що розмір щомісячної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць.

У разі затримки оплати за використання майна, переданого для зберігання, сторони погодили, що Зберігач сплачує Поклажодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати (п.1.4 Додаткової угоди).

Відповідно ч.1 ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

У відповідності до вимог ст.ст.526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно піддягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Як стверджує позивач, з 03.02.2014р. року відповідач не сплачував плату за умовами п.1.3 Додаткової угоди до договору зберігання державного майна. У зв'язку з чим, в порядку передбаченому п.6.5 Договору, останній було достроково припинено та складено 05.05.2015р. комісійний акт. Таким чином, 05.05.2015р. вважається датою повернення майна позивачу і з вказаної дати припинено нарахування оплати за користування майном. У зв'язку із наведеним, до стягнення в судовому порядку заявлено заборгованість, що виникла за період з лютого 2014р. по травень 2015р., в розмірі 22353,92 грн і яка станом на 21.12.2016р. відповідачем не погашена.

Відповідно до ст.4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно вимог ст.ст. 32, 33 ГПК України, доказами у справі є будь які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи, що відповідач викладені у позовній заяві обставини не спростував, доказів погашення заявленої до стягнення заборгованості станом на дату розгляду справи не подав, а тому суд визнає позовні вимоги щодо стягнення 22353,92 грн заборгованості обгрунтованими.

Частиною 2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Внаслідок непроведення відповідачем своєчасних розрахунків по договору, позивачем також заявлено до стягнення:

- 4248,24 грн пені, нарахованої на підставі п.1.4 Додаткової угоди у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення, з урахуванням положень ч.6 ст. 232 ГК України (за шість місяців);

- 1528,26 грн - 3% річних, нарахованих на підставі ч.2 ст.625 ЦК України за період прострочення (з 10.02.2014р. по 10.01.2017р.);

- 11771,48 грн інфляційних втрат, нарахованих на підставі ч.2 ст.625 ЦК України за період з лютого 2014р. по січень 2017р.

Суд, перевіривши надані позивачем розрахунки пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат, визнає їх обгрунтованими.

Враховуючи викладене, позовні вимоги щодо стягнення 22353,92 грн основного боргу, 4248,24 грн пені, 1528,26 грн 3% річних та 11771,48 грн інфляційних втрат підлягають до задоволення як підтверджені матеріалами справи та неоспорені відповідачем.

Відповідно до ст.49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Поряд з цим, за даними Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, сформованого за електронним запитом суду, станом на 17.02.2017р., вбачається, що ОСОБА_1 за власним рішенням припинила свою підприємницьку діяльність, про що 17.01.2017р. (після порушення провадження у даній справі) внесено відповідний запис до реєстру.

Як роз'яснено в п.4.7 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", громадянин, який мав статус суб'єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратив такий статус, не може бути стороною в судовому процесі у господарському суді, якщо немає визначених законом підстав для його участі в такому процесі. Однак у разі коли відповідна зміна статусу відбулася після порушення провадження у справі, вона не тягне за собою наслідків у вигляді зміни підвідомчості такої справи і, відповідно, - припинення провадження у ній, оскільки на час порушення господарським судом такого провадження її розгляд належав до юрисдикції цього суду; наведене стосується й випадку подання відповідним громадянином, що був відповідачем у справі, зустрічного позову в тій же справі. У будь-якому разі у суду немає й правових підстав для застосування при цьому положень статті 25 ГПК та залучення до участі у справі як правонаступника фізичної особи - підприємця тієї ж таки фізичної особи, оскільки правонаступництво передбачає перехід прав та обов'язків від одного суб'єкта до іншого, а не зміну правового статусу однієї й тієї ж самої особи. У разі задоволення позову до фізичної особи, яка в процесі розгляду справи втратила статус суб'єкта підприємницької діяльності, резолютивна частина відповідного судового рішення, крім відомостей, передбачених частинами другою-сьомою статті 84 ГПК, повинна містити дані, визначені в пункті 2 частини другої статті 54 цього Кодексу для фізичної особи (без зазначення її колишнього статусу суб'єкта підприємницької діяльності).

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.33, 34, 43, 49, 75, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, п.4.7 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь Державного підприємства "Укрриба" (вул. Тургенєвська, 82/а, м.Київ, код 25592421) - 22353,92 грн основного боргу, 4248,24 грн пені, 1528,26 грн 3% річних, 11771,48 грн інфляційних втрат та 1600,00 грн в повернення сплаченого судового збору.

Наказ видати стягувачеві після набрання рішенням законної сили.

На рішення суду, яке не набрало законної сили, сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня підписання повного тексту рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено та підписано "22" лютого 2017 року.

Суддя С.Г. Стопник