ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2017 р.Справа № 922/4698/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Присяжнюка О.О.

при секретарі судового засідання Косма К.І.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут", м. Харків
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - Корж А.О. (дов.№007Др-43-1216 від 30.12.16);

відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

07.06.2016р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Харків, у якому просить стягнути з відповідача 12 762,24 грн. основного боргу, пені в сумі 2 766,21грн., 3% річних в сумі 412,78грн., інфляційних витрат в сумі 1 492,21грн. витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,0грн.

В обґрунтування позову вказує на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором на постачання природного газу за регульованим тарифом від 01.07.2015р. № 2015/ТП-ПР-111446 в частині повної та своєчасної оплати природного газу, поставленого позивачем, в якості правових підстав позову вказує на норми ст. ст. 526, 611 625 ЦК України та ст. 193 ГК України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 28 грудня 2016 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 24 січня 2017року о 12:30 годині. Цією ж ухвалою суду витребувано у сторін додаткові докази.

Ухвалою господарського суду від 24.01.2017 року, розгляд справи відкладено до 14.02.2017 року .

13.02.2017 року до суду від позивача надійшло клопотання (вх.№ 4962), в якому він просить суд долучити до матеріалів справи документи, витребувані попередньою ухвалою суду. Надані документи було долучено судом до матеріалів справи.

Присутній представник позивача у судовому засіданні 14.02.2017 року, позовні вимоги, підтримував та просив позов задовольнити

Відповідач в судове засідання свого повноважного представника не направив, відзив на позов та докази, витребувані ухвалою суду від 28.12.2016р. не надав, про час та місце розгляду даної справи повідомлений належним чином: ухвала про порушення провадження у справі від 28.11.2016р.,що направлялася на адресу відповідача, вказану у позовній заяві:61120,АДРЕСА_1 повернулася до суду без доказів вручення відповідачу з поштовою відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до абзацу 3 пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

В судовому засіданні 14 лютого 2017 року представник позивача не виявив наміру подавати додаткові докази чи пояснення по справі в обґрунтування своїх позовних вимог, а матеріали справи свідчать про достатність наявних в ній доказів для встановлення в повному обсязі фактичних обставин справи.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України щодо обов'язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що в межах наданих йому повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами.

Розглянувши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача та третьої особи на стороні позивача, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, суд встановив наступне.

01 липня 2015 року між позивачем (як постачальником) та відповідачем (як споживачем) було укладено договір на постачання природного газу за регульованим тарифом №2015/ТП-ПР-111446.

Відповідно до п. 1.1 договору на постачання природного газу постачальник постачає природний газ споживачеві в обсягах і порядку, передбачених договором для забезпечення потреб споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених договором.

Згідно з п. 1.2 договору на постачання природного газу передача газу за договором здійснюється в межах балансової належності об'єктів споживача відповідно до актів розмежування ділянок обслуговування (далі - пункти призначення).

В пункті 2.3 договору на постачання природного газу сторони дійшли згоди, що обсяг спожитого (протранспортованого) газу за розрахунковий період, що підлягає оплаті споживачем, визначається за підсумками розрахункового періоду на межі балансової належності об'єктів споживача за даними комерційних вузлів обліку, визначених у додатку 1 до договору.

Відповідно до п. 2.5 договору на постачання природного газу за підсумками розрахункового періоду споживач протягом двох робочих днів погоджує з газорозподільним підприємством акт про фактичний обсяг спожитого (протранспортованого) газу за розрахунковий період (технічний акт приймання-передачі природного газу), який є підставою для оформлення актів приймання-передачі між відповідними суб'єктами ринку природного газу.

Зі змісту п.п. 3.6, 3.9 договору на постачання природного газу вбачається, що послуги з постачання газу підтверджуються підписаними постачальником та споживачем актом приймання-передачі газу, що оформлюється на підставі акта про фактичний обсяг спожитого (протранспортованого) газу (технічного акта приймання-передачі природного газу) за розрахунковий період, складеного споживачем та газорозподільним підприємством відповідно до п.2.5 розділу ІІ договору. Акти приймання-передачі газу є підставою для остаточних розрахунків споживача з постачальником.

Відповідно до п. 4.1 договору на постачання природного газу, розрахунки за реалізований споживачеві газ здійснюються за цінами та тарифами, що встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Згідно з п. 4.5 договору на постачання природного газу, розрахунковий період за договором становить один місяць - з 9.00 години першого дня місяця до 9.00 години першого дня наступного місяця включно.

Зі змісту п. 4.6 договору на постачання природного газу вбачається, що оплата вартості послуг з постачання газу здійснюється споживачем на умовах щомісячної/щодекадної 100% попередньої оплати договірного обсягу постачання газу. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. До дати здійснення оплати споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці. У випадку недоплати вартості послуг з постачання газу за розрахунковий період споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

У п.10.1 договору на постачання природного газу, сторонами визначено, що договір набирає чинності з дати його підписання ,діє в частині постачання природного газу з 01.07.2015року та укладається на строк до 31.12.2015року. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення строку і Договору жодною зі Сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. При цьому Сторони мають переоформити додаток 3 Договору щодо договірних обсягів постачання газу, у якому визначити планові обсяги газу у я кому визначити планові обсяги на продовжений строк.

Як свідчать наявні в матеріалах справи акти приймання-передачі природного газу, позивач поставив, а відповідач прийняв газ на загальну суму 12 762,24грн., а саме згідно з актом № ХОЗ00009372 від 31.10.2015 року , № ХОЗ00020920 від 31.12.2015 року.

Як зазначає позивач та вбачається з матеріалів справи, відповідач частково розрахувався за спожитий природний газ, невчасно та в повному обсязі, у зв'язку з чим станом на 01.12.2016 року загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем складає 12762,24 грн., що зумовило звернення до суду з відповідним позовом та нарахування на підставі п.6.4.2 договору на постачання природного газу пені у розмірі 2766,21 грн., а на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України - 3% річних у розмірі 412,78 грн. та інфляційних витрат у розмірі 1492,21 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.

Частиною 1 ст.509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст.530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивач стверджує, що відповідач за отриманий з липня по грудень 2015 року природний газ розрахувався не у повному обсязі, що призвело до виникнення заборгованості за договором на постачання природного газу у розмірі 12762,24 грн.

В матеріалах справи відсутні, а відповідачем, в порушення ст.ст. 4-3, 33, 34 ГПК України, не надано доказів, які б свідчили про оплату отриманого природного газу в повному обсязі. Окрім того, факт заборгованості перед позивачем з оплати отриманого природного газу на суму 12762,24 грн. визнається відповідачем.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що відповідач є таким, що прострочив виконання грошових зобов'язань за договором на постачання природного газу на суму 12762,24 грн.

Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення пені, інфляційних витрат та 3% річних, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.З ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

В пункті п. 6.4.2 договору на постачання природного газу сторони домовились, що у разі порушення споживачем строків оплати, із споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, інфляційних витрат та 3% річних на предмет відповідності вимогам договору поставки та чинного законодавства, зокрема, ст.ст. 253-255, 549, 625 ЦК України, ст.ст. 231-232 ГК України, ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені в сумі пені в сумі 2 766,21грн., 3% річних в сумі 412,78грн., інфляційних витрат в сумі 1 492,21грн.є обґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з положень ч.2 ст. 49 ГПК України, відповідно до якої якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Беручи до уваги, те що відповідачем здійснено дії щодо погашення існуючої заборгованості за постачання газу після звернення позивача з позовом до суду, тобто з його (відповідача) неправильних дій справу доведено до розгляду господарським судом, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378, 00 грн. згідно із положеннями ч.2 ст.49 ГПК України покладаються на відповідача.

З огляду на викладене та керуючись ст.ст. 1, 4, 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (61120,АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАРКІВГАЗ ЗБУТ" (61004, Україна, м. Харків, вул. Москалівська, 57/59, Код 39590621) -12 762,24 грн. основного боргу, пені в сумі 2 766,21грн., 3% річних в сумі 412,78грн., інфляційних витрат в сумі 1 492,21грн. витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,0грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили .

Повне рішення складено 15.02.2017 р.

Суддя О.О. Присяжнюк