ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2017 р. Справа № 914/745/14

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Желік М.Б.

суддів Костів Т.С.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Кей-Колект вих.№135-22736 від 07.12.2016 року

на ухвалу господарського суду Львівської області від 29.11.2016 року

у справі №914/745/14

за заявою Угорницької сільської ради Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області, м. Івано-Франківськ, с. Угорники, Івано-Франківська область,

про банкрутство ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Моршинське (82482, Львівська область, м. Моршин, вул. Івана Франка, 64 А; код ЄДРПОУ № 32604887),

за участю представників сторін:

від скаржника: ОСОБА_3;

від заявника: не з'явився;

від боржника: не з'явився.

Учаснику процесу розяснено його права та обовязки, передбачені ст. ст. 20,22 ГПК України. Заяв про відвід складу суду не надходило. Клопотань про здійснення технічної фіксації судового процесу не заявлялось.

У судовому засіданні 15.02.2017 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

29.11.2016 року господарським судом Львівської області (суддя Морозюк А.Я.) у справі № 914/745/14 у визнанні вимог ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Кей-Колект до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Моршинське на суму 1 675 004,23 грн. згідно із заявою №135-15312 від 18.11.2014 р. та на суму 2 017 409,20 грн. згідно із заявою №153-15315 від 18.11.2014 р. відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою, 20.12.2016 року від ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Кей-Колект надійшла апеляційна скарга на ухвалу суду від 29.11.2016 року. Апелянт зазначає, що судом прийнято як доказ копію вимоги Івано-Франківського відділення АКІБ «Укрсиббанк» за вих. № 137-440/1554 від 15.05.2009 року, яка не є належно засвідченою, та існування якої було поставлено під сумнів ТзОВ Кей-Колект; строк позовної давності можна розраховувати лише від дати отримання вимог безпосередньо ОСОБА_4, проте ні ОСОБА_4, ні її представники не надали оригіналу такої вимог. Також апелянт зазначає, що судом при розгляді справи не було враховано положення договорів іпотеки нежитлових приміщень від 28.03.2007 року та від 16.06.2007 року, відповідно до яких іпотекодержатель має право вимагати дострокове виконання зобовязання, забезпеченого іпотекою, з направлення повідомлення про порушення договору іпотеки, а ТзОВ Кей-Колект не направляв жодних повідомлень на адресу ТзОВ «Моршинське» чи особи, правонаступником якої воно являється.

Відтак, ТзОВ Кей-Колект просить скасувати ухвалу господарського суду Львівської області від 29.11.2016 року та прийняти нове рішення, яким 1) визнати грошові вимоги ТзОВ Кей-Колект за кредитним договором №0 від 14.06.2007 року у розмірі 127 915,97 USD, що за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 2 017 409, 20 грн., а саме заборгованість по основній сумі кредиту 74 583,67 USD, що за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 1 176 286,13 грн.; заборгованість за процентами 53 332,30 USD, що за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 841 123,06 грн.; вказані грошові вимоги окремо включити до реєстру вимог кредиторів ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Моршинське; 2) визнати грошові вимоги ТзОВ Кей-Колект за кредитним договором №0 від 27.03.2007 року у розмірі 106 205,42 USD, що за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 1 675 004, 23 грн., а саме заборгованість по основній сумі кредиту 61 539,00 USD, що за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 970 553,91 грн.; заборгованість за процентами 44 666,42 USD, що за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 704 450,32 грн.; вказані грошові вимоги окремо включити до реєстру вимог кредиторів ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Моршинське.

Згідно з автоматизованим розподілом справ КП Документообіг господарських судів, 20.12.16 року справу за № 914/745/14 розподілено до розгляду головуючому судді - Желіку М.Б., суддям Костів Т.С., Данко Л.С.

Ухвалами Львівського апеляційного господарського суду від 21.12.2016 року поновлено скаржнику строк на апеляційне оскарження судового рішення, прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено справу до розгляду (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 12.01.2017 року) у судовому засіданні на 08.02.2017 року.

Ухвалою суду від 08.02.2017 року розгляд справи відкладено на 15.02.2017 року.

13.02.2017 року на адресу суду від ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Моршинське надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого просить залишити ухвалу без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

15.02.2017 року від ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Кей-Колект надійшли заперечення на відзив боржника, відповідно до якого просить витребувати у директора ТОВ «Моршинське» - ОСОБА_4 оригінал вимоги Івано-Франківського відділення АКІБ «Укрсиббанк» за вих. № 137-440/1554 від 15.05.2009 року, а також скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нове рішення про визнання його вимог.

У судове засідання 15.02.2017 року зявився представник апелянта, вимоги апеляційної скарги підтримав. Також зазначив про необхідність витребування оригіналу вимоги.

Колегія суддів звертає увагу, що аналогічне клопотання про витребування у директора ТОВ «Моршинське» - ОСОБА_4 оригіналу вимоги Івано-Франківського відділення АКІБ «Укрсиббанк» за вих. № 137-440/1554 від 15.05.2009 року представником апелянта заявлялося в апеляційній скарзі, і судом в ухвалі про прийняття до розгляду апеляційної скарги таке клопотання було задоволено, витребувано відповідний документ у боржника. Так, у процесі апеляційного провадження боржником не надано витребовуваного документа на вимогу суду, однак, це не є підставою для повторного задоволення такого ж клопотання. Крім цього, відповідно до ч.1 ст.102 ГПК України апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду розглядається у двомісячний строк з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Представники сторін та інших учасників провадження у справі про банкрутство у судове засідання не зявилися, причин неявки не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяв, клопотань не подавали.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п.3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»). Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за участю представника, що зявився в судове засідання, та за наявними у матеріалах справи документами.

Відповідно до ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, колегія суддів дійшла до висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню у звязку з наступним.

16.12.2014 року на адресу господарського суду Львівської області надійшла заява ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Кей-Колект №135-15312 від 18.11.2014 р. з грошовими вимогами до боржника на суму 1 675 004,23 грн. (а саме: 970 553,91 грн. заборгованість по основній сумі кредиту, 704 450,32 грн. заборгованість за процентами), які заявник просить визнати та окремо включити до реєстру вимог кредиторів. Ухвалою суду від 17.12.2014 р. заяву ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Кей-Колект прийнято та призначено до розгляду на 20.01.2015 р. Ухвалою господарського суду Львівської області від 25.02.2015 р. у справі №914/745/14, яка залишена без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 12.05.2015 р., у визнанні вимог ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Кей-Колект до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Моршинське на суму 1 675 004,23 грн. відмовлено.

Також, 16.12.2014 р. на адресу господарського суду Львівської області надійшла заява ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Кей-Колект №153-15315 від 18.11.2014 р. з грошовими вимогами до боржника на суму 2 017 409,20 грн. (а саме: 1 176 286,13 грн. заборгованість по основній сумі кредиту, 841 123,06 грн. заборгованість за процентами), які заявник просить визнати та окремо включити до реєстру вимог кредиторів. Ухвалою суду від 17.12.2014 р. заяву ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Кей-Колект прийнято та призначено до розгляду на 20.01.2015 р. Ухвалою господарського суду Львівської області від 05.03.2015 р. у справі №914/745/14, яка залишена без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 16.06.2015 р., визнано вимоги ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Кей-Колект до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Моршинське на суму 479 132,00 грн., з них: грошові вимоги на суму 477 914,00 грн. - забезпечені заставою майна боржника; 1 218,00 грн. судового збору включено в першу чергу реєстру вимог кредиторів. У визнанні вимог ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Кей-Колект до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Моршинське на суму 1 539 495,20 грн. відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 17.11.2015 року у справі №914/745/14 касаційну скаргу ТзОВ Кей-Колект задоволено частково, постанову Львівського апеляційного господарського суду від 12.05.2015 року та ухвалу господарського суду Львівської області від 25.02.2015 (про розгляд кредиторських вимог ТзОВ Кей-Колект згідно із заявою №135-15312 від 18.11.2014 р. до ТОВ Моршинське) у справі №914/745/14 скасовано. Справу направлено на новий розгляд вимог ТзОВ Кей-Колект до господарського суду Львівської області.

Постановою Вищого господарського суду України від 17.11.2015 року у справі №914/745/14 касаційні скарги ТзОВ Кей-Колект та ТзОВ Моршинське задоволено частково, постанову Львівського апеляційного господарського суду від 16.06.2015 року та ухвалу господарського суду Львівської області від 05.03.2015 р. (про розгляд кредиторських вимог ТзОВ Кей-Колект згідно із заявою №153-15315 від 18.11.2014 р. до ТОВ Моршинське) у справі №914/745/14 скасовано. Справу направлено на новий розгляд вимог ТзОВ Кей-Колект до господарського суду Львівської області.

У тексті зазначених Постанов Вищого господарського суду України від 17.11.2015 року зокрема зазначено, що при новому розгляді вимоги ТОВ "Кей-Колект" згідно з заявою №135-15312 від 18.11.2014 року та з заявою №153-15315 від 18.11.2014 року слід об'єднати до спільного розгляду, перевірити наявність предметів іпотеки за договорами іпотеки в державному реєстрі застав, перевірити можливість переривання перебігу позовної давності шляхом звернення до суду попередника кредитора ПАТ "УкрСиббанк" або наявність поважних причин для захисту порушеного права кредитора ТОВ "Кей-Колект", перевірити правильність розрахунку суми боргу за кредитним договором із ОСОБА_4 у випадку застосування положень цивільного законодавства про пропуск позовної давності та з врахуванням встановлених обставин дійти висновку про можливість визнання у справі про банкрутство вимог ТОВ "Кей-Колект" як таких, що забезпечені майном боржника, або відмову у їх визнанні.

Із матеріалів судом апеляційної інстанції встановлено наступне.

ТзОВ Кей-Колект просить визнати грошові вимоги до боржника на суму 1 675 004,23 грн. (згідно із заявою №135-15312 від 18.11.2014 року), що виникли за кредитним договором №0 від 27.03.2007 року.

Так, 27 березня 2007 року між ОСОБА_4 (позичальником) та АКІБ УкрСиббанк (правонаступником якого є ПАТ УкрСиббанк) укладено кредитний договір №0, відповідно до п.1.1 якого банк зобовязувався надати позичальнику, а позичальник зобовязався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті на суму 100 000,00 дол. США та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 1.2.1 договору надання кредиту (грошових коштів) здійснюється у наступний термін: з 27.03.2007 р. до 26.03.2012 р.

У матеріалах справи наявна копія заяви на видачу готівки на суму 100 000 дол. США від 29.03.2007 року. Наявна також завірена копія меморіального ордеру № від 28.03.2007 року на суму 100 000 дол. США (505 000,00 грн.) з призначенням платежу «надання кредиту згідно з угодою 0 від 27.03.2007 р., 1073998 ОСОБА_4М.».

Позичальник у будь-якому випадку зобовязаний повернути банку кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту (Додаток № 1 до Договору), але в будь-якому випадку не пізніше 26 березня 2012 р., якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного банком терміну (достроково) відповідно до умов розділу 11 цього Договору (п.1.2.2).

Згідно з долученим графіком погашення кредиту, який є невідємною частиною кредитного договору № 0 від 27.03.2007 р., 26.03.2012 року є останньою датою погашення кредиту. Відповідно до п.3 вказаного графіку будь-яка сума заборгованості за кредитом, що перевищує розмір максимально допустимої заборгованості за сумою неповерненого кредиту, який встановлений на відповідну дату, зазначену в п.2 вказаного графіку, вважається простроченою сумою основного боргу.

З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № 0 від 27.03.2007 року між ТзОВ Регіональна торгова компанія (правонаступником якого є ТзОВ Моршинське), ОСОБА_4 та АКІБ УкрСиббанк укладено договір іпотеки нежитлових приміщень в забезпечення виконання зобовязань третьої особи від 28 березня 2007 року. Договір посвідчено приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстровано в реєстрі за № 715. Відповідно до договору іпотеки (п.1.1) ТзОВ Регіональна торгова компанія як іпотекодавцем передано в іпотеку банку з метою забезпечення зобовязань боржника (ОСОБА_4М.) нерухоме майно, а саме: картоплесховище цегляне, зазначене в плані під літерою «Ж», загальною площею 583,9 кв. м., яке знаходиться за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Кобилянської, буд. 24. Відповідно до п.1.3 іпотекою забезпечуються вимоги іпотекодержателя за кредитним договором № 0 від 27.03.2007 року.

12 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством УкрСиббанк (клієнт) та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Кей-Колект (фактор) укладено договір факторингу № 1, відповідно до якого клієнт зобовязується передати у власність фактору, а фактор прийняти права вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором (п.1.1). Обсяг прав вимоги станом на дату укладення цього договору визначений у додатку №1 цього договору. Так, згідно з випискою з додатку №1 під №п/п зазначено кредитний договір № 0.

Відповідно до п.1.3 винагорода фактора за фінансування клієнта полягає у дисконтуванні суми боргу, що складають предмет прав вимоги. Винагорода вважається отриманою фактором у момент сплати фактором суми фінансування. Згідно з платіжним дорученням №3 від 12.12.2011 року ТзОВ Кей-Колект сплатило АТ УкрСиббанк 567 268 700 грн. 00 коп. з призначенням платежу «сплата суми фінансування згідно дог. факторингу №1 від 12.12.2011р.».

Договором факторингу також передбачено, що одночасно з відступленням права вимоги до фактора переходять усі права клієнта за усіма договорами забезпечення (п.1.4). передання прав клієнта за договорами забезпечення, що були посвідчені нотаріально, відбувається на підставі окремого договору, що укладається сторонами одночасно із укладенням цього договору (п.1.5).

У звязку з укладенням договору факторингу, у відповідності до пп.1.5 п.1, 12.12.2011 року між Публічним акціонерним товариством УкрСиббанк (цедент) та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Кей-Колект (цесіонарій) укладено договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, посвідчений за №5207-5208. Згідно з випискою з додатку №1 до договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки під п/п 1138 вказано договір іпотеки від 28.03.2008 року. Також згідно з Інформаційною довідкою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (№52244863 від 28.01.2016 року) підтверджується реєстрація заборони на нерухоме майно (реєстраційний номер обтяження 4716505) - картоплесховище цегляне, зазначене в плані під літерою «Ж», загальною площею 583,9 кв. м., яке знаходиться за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Кобилянської, буд. 24 на підставі договору іпотеки від 28.03.2007 року та реєстрація змін (додано іпотекодержателя - ТзОВ Кей-Колект у звязку з укладенням договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, посвідченого за №5207-5208) за записом №4716546 від 07.08.2012 року. Реєстрація внесення змін підтверджується також копією витягу про реєстрацію у державному реєстрі іпотек (№37232390) від 04.08.2012 року, що долучена до матеріалів справи 25.02.2015 року.

Обставини перебування заставного майна боржника в Державному реєстрі іпотек були досліджені та встановлені місцевим судом з урахуванням вказівки Вищого господарського суду України. Враховуючи наведене вище, суд апеляційної інстанції погоджується з такими.

12.12.2011 року представниками Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Кей-Колект підписано акт приймання-передачі прав вимоги.

Як вбачається з долученої до заяви ТзОВ Кей-Колект №135-15312 від 18.11.2014 року копії вимоги вих.№137-440/1553 від 15.05.2009 року (завіреної представником ТзОВ Кей-Колект) про дострокове повернення кредиту та процентів у звязку із неналежним виконанням кредитного договору № 0 від 27.03.2007 року, ОСОБА_4 повідомлялася про наявність станом на 15.05.2009 року простроченого боргу у сумі 4 999,52 дол.США, основний боргу по кредиту 63 332,77 дол.США. У прохальній частині вимоги зазначено, що в разі непогашення всього боргу поверненню підлягає весь кредит достроково на 31 день з дати отримання цієї вимоги. Згідно з вимогою вих.№137-440/1572 від 02.06.2009 року (завіреної представником ТзОВ Кей-Колект) ОСОБА_4 повторно повідомлялася про дострокове повернення кредиту та процентів у звязку із неналежним виконанням кредитного договору № 0 від 27.03.2007 року.

Із матеріалів справи також вбачається, що у листопаді 2012 року ТзОВ Кей-Колект звернулось з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором та процентів, нарахованих за користування кредитним договором № 0 від 27.03.2007 року.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 01 квітня 2013 року у цивільній справі № 0907/17447/2012 задоволено позов ТзОВ Кей-Колект до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором та процентів, нарахованих за користування кредитом. Вирішено стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на користь ТзОВ Кей-Колект заборгованість за кредитним договором №0 від 27.03.2007 р. в розмірі 110 471,94 доларів США, що за курсом НБУ станом на 27.07.2012 р. становить 883 002,22 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 травня 2014 року рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 квітня 2013 року в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ТзОВ Кей-Колект заборгованості за кредитним договором №0 від 27.03.2007 р. в розмірі 110 471,94 дол. США та судового збору скасовано. Ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ТОВ Кей-Колект до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитом та судового збору. Підставою відмови у задоволенні позовних вимог до позичальника за кредитним договором - ОСОБА_4 є сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, відповідно до вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 серпня 2014 року у справі № 6-27925ск14 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ТзОВ Кей-Колект на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 травня 2014 у справі за позовом ТзОВ Кей-Колект до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором та процентів, нарахованих за користування кредитом.

Крім цього, ТзОВ Кей-Колект просить визнати грошові вимоги до боржника на суму 2 017 409,20 грн. (згідно із заявою №153-15315 від 18.11.2014 року), що виникли з договору про надання споживчого кредиту № 0 від 14.06.2007 року.

Так, 14 червня 2007 року між ОСОБА_4 (позичальник) та АКІБ УкрСиббанк (банк), правонаступником якого є ПАТ УкрСиббанк, укладено договір про надання споживчого кредиту № 0. Відповідно до пп.1.1 п.1 банк зобовязувався надати позичальнику кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті на суму 100 000,00 дол. США, а позичальник зобовязався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, визначених цим договором.

Згідно з пп. 1.2.1 п.1 договору надання кредиту здійснюється у наступний термін: з 14.06.2007 р. по 13.06.2014 р.

Протягом червня-серпня 2007 року ОСОБА_4 звернулася до банку із заявками на видачу готівки №57, №14, №46, №73, №56, №26, №21, №16, №39 на загальну суму 97 700 дол.США або 493 385,00 грн. (копії заявок надані ПАТ УкрСиббанк 15.09.2016 року).

Згідно з долученими квитанціями з призначенням платежу «надання кредиту згідно дог. 0 від 14.06.2007 р., 1073998 ОСОБА_4М.», а саме від 20.06.2007 року, від 02.07.2007 року, від 04.07.2007 року, від 17.07.2007 року, від 29.07.2007 року, від 31.07.2007 року, від 03.08.2007 року, від 09.08.2007 року, від 20.08.2007 року, банком надано грошові кошти у розмірі 97 700 USD (493 385,00 грн.).

Позичальник зобовязаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку № 1 до договору (якщо сторонами визначено такий графік погашення та укладено Додаток № 1 до договору), але в будь-якому випадку не пізніше 13 червня 2014 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору та/або згідно з умовами відповідної угоди сторін (пп.1.2.2 п.1).

Згідно з долученим графіком погашення кредиту, який є невідємною частиною договору про надання споживчого кредиту № 0 від 14.06.2007 року, 13.06.2014 року є останньою датою погашення кредиту.

05.02.2009 року та 26.03.2009 року сторонами укладалися додаткові угоди №1, №2 та №3, якими вносились зміни до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 14.06.2007 року. Зокрема, додатковою угодою №2 сторони домовились про зміну кінцевого терміну повернення кредиту за договором не пізніше 13.06.2019 року, якщо тільки не буде застосований інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору.

З метою забезпечення виконання зобовязань за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 14.06.2007 року між ТзОВ Регіональна торгова компанія (іпотекодавець), ОСОБА_4 (боржник) та АКІБ УкрСиббанк (іпотекодержатель) укладено договір іпотеки нежитлових приміщень в забезпечення виконання зобовязань третьої особи від 16 червня 2007 року. Договір посвідчено приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстровано в реєстрі за № 1448. Відповідно до договору іпотеки (п.1.1) ТзОВ Регіональна торгова компанія як іпотекодавцем передано в іпотеку банку з метою забезпечення зобовязань боржника (ОСОБА_4М.) нерухоме майно, а саме: адміністративно-складські приміщення, цегляні, зазначені в плані під Літерою Ж, загальною площею 1 179,3 кв. м., яке знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, вул. Кобилянської, буд. 24. Відповідно до п.1.2 іпотекою забезпечуються в повному обсязі виконання усіх грошових зобовязань іпотекодавця за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 14.06.2007 року.

26.02.2009 року у звязку зі змінами, що вносилися до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 14.06.2007 року, АКІБ УкрСиббанк, ОСОБА_4 та ТзОВ Регіональна торгова компанія уклали договір про внесення змін до договору іпотеки від 16.06.2007 року, зареєстрований за №1448, а саме в абз.1, 3 п. 1.2 договору іпотеки. Договір про внесення змін посвідчено приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстровано в реєстрі за № 215.

Як вже зазначалося вище, 12 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством УкрСиббанк (клієнт) та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Кей-Колект (фактор) укладено договір факторингу № 1. Обсяг прав вимоги станом на дату укладення цього договору визначений у додатку №1 цього договору. Так, згідно з випискою з додатку №1 під №п/п 1453 зазначено кредитний договір № 0 від 14.06.2007 року.

У відповідності до договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, посвідченого за №5207-5208, та згідно з випискою з додатку №1 до вказаного договору під п/п 1453 вказано договір іпотеки від 28.03.2007 року. Проте, згідно з Інформаційною довідкою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (№52244863 від 28.01.2016 року) підтверджується реєстрація заборони на нерухоме майно (реєстраційний номер обтяження 5152504) - адміністративно-складські приміщення, цегляні, зазначені в плані під Літерою Ж, загальною площею 1 179,3 кв. м., яке знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, вул. Кобилянської, буд. 24 на підставі договору іпотеки від 16.06.2007 року, а також підтверджується проведення реєстрації змін - додано іпотекодержателя - ТзОВ Кей-Колект у звязку з укладенням договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, посвідченого за №5207-5208 (запис №5152286). Додатково реєстрація змін підтверджується і витягом про реєстрацію у державному реєстрі іпотек (№37232390) від 04.08.2012 року, що був долучений до матеріалів справи 25.02.2015 року.

Обставини перебування заставного майна боржника в Державному реєстрі іпотек були досліджені та встановлені місцевим судом з урахуванням вказівки Вищого господарського суду України. Враховуючи наведене вище, суд апеляційної інстанції погоджується з такими.

Як вбачається з долученої до заяви ТзОВ Моршинське вих.№05 від 30.01.2015 року копії вимоги вих.№137-440/1554 від 15.05.2009 року (завіреної представником ТзОВ Моршинське) про дострокове повернення кредиту та процентів у звязку із неналежним виконанням кредитного договору №0 від 14.06.2007 року, ОСОБА_4 повідомлялася про наявність станом на 15.05.2009 року простроченого боргу у сумі 2 266,45 дол.США, з яких основний боргу по кредиту 1 118,35 дол.США за період з 25.02.2009 року по 15.05.2009 року. У прохальній частині вимоги зазначено, що в разі непогашення всього боргу поверненню підлягає весь кредит достроково на 31 день з дати отримання цієї вимоги. У матеріали справи 24.05.2016 року подано також копію вказаної вимоги, завірену ПАТ «УкрСиббанк». Згідно з вимогою вих.№137-440/1573 від 02.06.2009 року ОСОБА_4 повторно повідомлялася про дострокове повернення кредиту та процентів у звязку із неналежним виконанням кредитного договору №0 від 14.06.2007 року. Крім цього, у матеріалах справи наявна завірена копія повідомлення-вимоги №137-440/1581 від 09.06.2009 року, адресована директору ТзОВ Регіональна торгова компанія, з вимогою виконати зобовязання боржника та сплатити заборгованість протягом 30 днів з моменту направлення цього повідомлення.

Дослідивши встановлені обставини справи, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку про відхилення вимог ТзОВ Кей-Колект 1 675 004,23 грн. і 2 017 409,20 грн. та зазначає наступне.

Відповідно до ст.1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно зі ст.1079 Цивільного кодексу України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг. Не є фінансовими установами (не мають статусу фінансової установи) незалежні фінансові посередники, що надають послуги з видачі фінансових гарантій в порядку та на умовах, визначених Митним кодексом України (п.1 ч.1 ст.1 закону).

Згідно зі Статутом ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Кей-Колект (п.2.1) «товариство створюється з метою обєднання матеріальних та інших можливостей учасників для спільного ведення господарської діяльності, спрямованої на надання фінансових послуг...». Крім цього, ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» включене до переліку фінансових установ, зазначених у Державному реєстрі фінансових установ (http://www.kis.nfp.gov.ua/) , дата реєстрації - 26.10.2011 року, тип фінансової установи - фінансова компанія.

Відповідно, фактор - ТзОВ «Кей-Колект» за договором факторингу №1 від 12.12.2011 року відповідає законодавчим вимогам сторони договору факторингу, є новим кредитором і володіє правом вимоги до ОСОБА_4 як позичальника за кредитним договором № 0 від 27.03.2007 року, та до ТзОВ Регіональна торгова компанія (правонаступником якого є ТзОВ Моршинське) як іпотекодавця згідно з договором іпотеки нежитлових приміщень в забезпечення виконання зобовязань третьої особи від 28 березня 2007 року. Перехід прав вимоги за кредитним договором №0 від 27.03.2007 року та за договором про надання споживчого кредиту №0 від 14.06.2007 року, а також за договорами іпотеки від 28 березня 2007 року та від 16.06.2007 року, встановлено судом вище.

Разом з тим, як правильно було зазначено місцевим судом, у письмових поясненнях (вх.№7282/16 від 23.02.2016 року) ТзОВ Моршинське зазначає про сплив позовної давності за грошовими вимогами у розмірі 1 617 004,23 грн. за договором №0 від 27.03.2007 року. Крім цього, 02.02.2015 року ТзОВ Моршинське подало до суду заяву про застосування позовної давності за вимогами в розмірі 2 017 409,20 грн. за договором №0 від 14.06.2007 року.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України). Статтею 257 ЦК України загальну позовну давність встановлено тривалістю у три роки. Частинами 3, 4 статті 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (статті 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша сттатті 261 ЦК України).

Відповідно до частини пятої статті 261 ЦК України за зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (постанова Верховного суду України від 2 листопада 2016 року у справі №6-1174цс16).

Якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобовязання, позовна давність обчислюється від цієї дати.

Верховний суд України у справі №6-990цс15 (постанова від 27 січня 2016 року) навів правову позицію та вказав,що предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й був зобовязаний предявити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя ? протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України) від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Згідно з пунктом 5.5 кредитного договору №0 від 27.03.2007 року у випадку порушення позичальником термінів повернення кредиту або термінів сплати процентів, комісій, строком більш ніж на один місяць, та/або порушення інших умов договору та/або у випадку порушення позичальником та/або заставодавцем та/або поручителем та/або гарантом умов укладеного з банком договору щодо надання забезпечення виконання зобовязань позичальника за цим договором, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, комісій у порядку, встановленому розділом 11 цього договору.

Наведене свідчить, що сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобовязання, та визначили умови такого повернення коштів.

Як зазначено у змісті вимоги вих.№137-440/1553 від 15.05.2009 року, прострочений борг у сумі 4 999,52 дол. США триває з 25.02.2009 року. У тексті вимоги банк зазначив, що «протягом 30-ти днів з дати отримання цього повідомлення строк погашення кредиту за договором вважається таким, що настав». Відтак, банк скористався своїм правом, передбаченим п. 5.5 кредитного договору, та звернувся з вимогою про дострокове повернення кредиту та нарахованих процентів, комісій.

Положеннями договору про надання споживчого кредиту №0 від 14.06.2007 року передбачено, що позичальник зобовязаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком повернення кредиту згідно з додатком №1, але в будь-якому випадку не пізніше 13.06.2014 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього договору та/або згідно з умовами відповідної угоди (п.1.2.2). Сторони узгодили, що банк має право, керуючись чинним законодавством України, зокрема, ст.611 ЦК України, відмовити позичальнику у наданні кредиту та/або вимагати від позичальника дострокового повернення всієї наданої йому суми кредиту та сплати плати за кредит, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення в порядку, визначеному розділом 6 цього договору, у разі порушення позичальником умов цього договору та/або настання будь-якої події, що може погіршити фінансовий стан позичальника та/або вплинути на його здатність або бажання виконувати власні зобовязання за цим договором (п.3.1.2).

Відповідно, предявивши позичальнику вимогу вих.№137-440/1554 від 15.05.2009 року про дострокове повернення кредиту та процентів у звязку із неналежним виконанням кредитного договору №0 від 14.06.2007 року, банк скористався своїм правом та звернувся з вимогою про дострокове повернення кредиту та нарахованих процентів, комісій.

Верховний суд України у постанові від 02.11.2016 року у справі №6-1174цс16 звертає увагу, що якщо сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобовязання, та визначили умови такого повернення коштів, усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, і позичальник повинен звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права протягом трьох років саме від цієї дати.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права (ч.1 ст.11128 ГПК України).

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Колегія суду апеляційної інстанції не погоджується з запереченнями апелянта про відсутність оригіналу вимоги №137-440/1554 від 15.05.2009 року, оскільки в матеріалах справи наявні дві копії, завірені ТзОВ «Моршинське» та Івано-Франківським центром управління кредитною заборгованістю клієнтів ПАТ «УкрСиббанк». Отримання вимоги ОСОБА_4 не заперечується адресатом. Тому висновки місцевого суду, що станом на 15.05.2009 року заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 14.06.2007 року була простроченою, є правомірними. У зв'язку з тим, що вимога про дострокове повернення кредиту ОСОБА_4 та поручителем не виконана, з 15.06.2009 року у АКІБ УкрСиббанк виникло право на стягнення всієї кредитної заборгованості і саме з цієї дати почався перебіг трьохрічного строку позовної давності за вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором, який закінчився 15.06.2012 року.

Щодо початку перебігу позовної давності до вимог у розмірі 2 017 409,20 грн., судом першої інстанції було зазначено, що до матеріалів заяви самим-же ТзОВ Кей-Колект долучено вимогу Івано-Франківського відділення АКІБ УкрСиббанк про дострокове повернення кредиту та процентів у звязку із неналежним виконанням кредитного договору № 0 від 27.03.2007 року за вих. № 137-440/1572 від 02.06.2009 року, яка адресована ОСОБА_4 та ОСОБА_6 Факт існування вимоги № 137-440/1572, надісланої 02.06.2009 р. ОСОБА_4 та ОСОБА_6, підтверджується і змістом рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 травня 2014 року у справі у справі №0907/17447/2012. Тому суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого суду, що оскільки вимога про дострокове повернення кредиту ОСОБА_4 та поручителем не виконана, 02.07.2009 року у АКІБ УкрСиббанк виникло право на стягнення всієї кредитної заборгованості і саме з цієї дати почався перебіг трьохрічного строку позовної давності за вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором, який закінчився 02.07.2012 року.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 травня 2014 року у цивільній справі №0907/17447/2012 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0 від 27.03.2007 року, копія якого знаходиться в матеріалах справи, встановлено, що з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором банк не звертався, а позивач звернувся до суду з даним позовом 09.11.2012 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Не подано таких доказів, які б свідчили про переривання строку позовної давності шляхом можливого звернення до суду попереднього кредитора ПАТ «УкрСибБанк», і в процесі нового розгляду справи. ТзОВ Кей-Колект не обґрунтовано і не надано доказів поважності причин пропущення позовної давності.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Щодо можливих підстав переривання перебігу позовної давності шляхом звернення до суду попередника кредитора ПАТ "УкрСиббанк" про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 14.06.2007 року, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження такого, у процесі нового розгляду справи сторонами також не було надано відповідних судових рішень.

Враховуючи наведені нормативні положення, практику Верховного суду України, беручи до уваги встановлені обставини справи, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого суду про те, що вимоги ТзОВ Кей-Колект обтяжені спливом строку позовної давності та не підлягають визнанню.

Відповідно до чинного законодавства рішення суду є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Оскаржувана ухвала суду зазначеним вимогам відповідає.

Відтак, підстави для скасування ухвали господарського суду Львівської області від 29.11.2016 року відсутні. У відповідності до ст. 103 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення місцевого господарського суду - без змін.

Сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір залишається за скаржником.

На підставі наведеного та відповідно до вимог ст. ст. 99, 101, 103, 105, 106 ГПК України Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Кей-Колект вих.№135-22736 від 07.12.2016 року залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 29.11.2016 року у справі №914/745/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали даної справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено 20.02.2017 року.

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Костів Т.С.

суддя Данко Л.С.