РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2017Справа №910/21682/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроветкорм"

до Державного підприємства "Конярство України"

про стягнення боргу за поточними зобов'язаннями

Суддя Чеберяк П.П.

Представники:

Від позивачане з'явилися
Від відповідача Татієнко П.І. - представник

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду м. Києва перебуває справа № 910/21682/15 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Астарта-Київ" про банкрутство Державного підприємства "Конярство України" на стадії процедури розпорядження майном, введеної ухвалою Господарського суду м. Києва від 15.10.2015.

27.12.2016 до Господарського суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Агроветкорм" із заявою про стягнення боргу за поточними зобов'язаннями за договором поставки.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 28.12.2016 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроветкорм" до Державного підприємства "Конярство України" про стягнення боргу за поточними зобов'язаннями прийнято судом та призначено до розгляду на 30.01.2017 в межах справи № 910/21682/15 про банкрутство Державного підприємства "Конярство України".

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 30.01.2017 відкладено розгляд справи на 13.02.2017 у зв'язку з необхідністю витребування нових доказів.

У судовому засіданні 13.02.2017 представник відповідача щодо задоволення позовних вимог заперечив.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

У судовому засіданні 13.02.2017 суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення у даній справі.

Розглянувши наявні у справі матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

28 грудня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агроветкорм» (далі позивач) та Державним підприємством "Конярство України" в особі філії «Запорізький кінний завод № 86» Державного підприємства "Конярство України" (далі відповідач) був укладений договір поставки товару № 28/12 згідно якого постачальник (позивач) зобов'язався передати у власність покупця (відповідача) товар (комбікорм, білково-вітамінні добавки (БВД), які застосовуються у виготовленні комбікормів) в кількості, за ціною в порядку та у строки встановлені цим договором, а покупець (відповідач) зобов'язується прийняти та сплатити його на умовах обумовлених цим договором (п. 1.1. договору).

Найменування товару, кількість, асортимент та інші вимоги до товару, вартість товару який постачається згідно договору узгоджуються сторонами у відповідних специфікаціях та зазначаються у товарно-супровідних документах на товар які є невід'ємною частиною договору (п.1.2 договору).

Поставка товару здійснюється на базових умовах: EXW (склад постачальника, адреса склада: м. Дніпропетровськ, вул. Краснозаводська, 14) у відповідності з Правилами Інкотермс в редакції 2010 року якщо інші умови не будуть узгоджені в специфікації.

Сторонами протягом строку дії на таких базових умовах було узгоджено сім специфікацій дати яких співпадають з датами поставки (датами видаткових, податкових накладних) та загалом на їх виконання поставлено товар на загальну суму 1 422 780, 04 грн. згідно наступних видаткових накладних: від 04.01.2016 № 1 на суму 164280,00 грн., № 1 від 01.02.2016 на суму 259950,00 грн., від 09.03.2016 № 2 на суму 81300,00 грн., від 14.04.2016 № 7 на суму 85550,00 грн., від 25.04.2016 № 15 на суму 139400,00 грн., від 30.05.2016 № 19 на суму 163250,00 грн., від 30.07.2016 р. № 12 на суму 173800,00 грн., від 22.06.2016 р. № 13 на суму 259250,04 грн., від 29.09.2016 р. № 14 на суму 96000,00 грн.

Відповідачем частково здійснено оплату поставленого товару в розмірі 964 780 грн. 04 коп., що підтверджується платіжними дорученнями: № 3 від 14.01.2016 на суму 82000,00 грн., № 1 від 29.01.2016 на суму 82280,00 грн., № 2 від 22.02.2016 на суму 130000,00 грн., № 2 від 04.03.2016 на суму 48950,00 грн., № 10 від 05.04.2016 на суму 23000,00 грн., № 2 від 14.04.2016 на суму 78000,00 грн., № 2 від 21.04.2016 на суму 25000,00 грн., № 1 від 04.05.2016 на суму 60 900,00 грн., № 2 від 20.05.2016 на суму 80000,00 грн., № 9 від 13.06.2016 на суму 100000,00 грн., № 1 від 01.07.2016 на суму 21000,00 грн., № 1 від 12.07.2016 на суму 50 000,00 грн., № 9 від 25.07.2016 на суму 80000,00 грн., № 11 від 03.08.2016 на суму 61 650,04 грн., № 50 від 30.08.2016 на суму 42000,00 грн.

Таким чином, заборгованість відповідача за наведеними вище видатковими накладними становить 458 000 грн. 00 коп. та підтверджується у тому числі актом звірки взаємних розрахунків від 19.10.2016.

Згідно п. 3.3 договору товар мав бути оплачений на умовах 100% передплати протягом 3-х банківських днів з дня отримання рахунку на оплату товару, але в будь-якому випадку не пізніше одного банківського дня до відвантаження (поставки) товару.

Тобто, граничний строк оплати товару - не пізніше одного банківського дня до відвантаження (поставки) товару.

Відповідач свої зобов'язання виконав не повністю та неналежним чином, жодного разу 100 % передплату за отриманий товар у граничний строк (не пізніше одного банківського дня до відвантаження (поставки) товару) не здійснив, а відтак, прострочення з боку відповідача виникло починаючи з кожного дня поставки окремої партії товару відповідно до узгоджених специфікацій та включаючи день поставки товару.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з вимогами ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття у строк та на умовах, обумовлених договором. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що відповідачем було порушено умови договору, а також положення ст.ст. 525, 526, 903 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України.

У відповідності із п. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 219 Господарського кодексу України встановлено, що за невиконання або неналежне виконання господарських зобов'язань правопорушник відповідає належним йому на праві власності або закріпленим за ним на праві господарського відання чи оперативного управління майном.

Таким чином, станом на день вирішення спору основна заборгованість відповідача перед позивачем становить 458 000 грн. 00 коп. і підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 230 Господарський Кодекс України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Стаття 549 Цивільного кодексу України передбачає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно ч.3. ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 7.1.1 договору за несвоєчасну оплату товару покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від вартості неоплаченого або несвоєчасно оплаченого товару, за кожний ден прострочення, а також 36 відсотків річних від простроченої суми в порядку ст. 625 ЦК України.

Як вбачається із заяви про збільшення розміру позовних вимог, розмір пені за договором становить 97 196 грн. 82 коп.

У відзивах на позовну заяву відповідач просив суд зменшити розмір пені зважаючи на майновий стан відповідача, при цьому останній посилався на наявність в провадженні Господарського суду м. Києва справи про банкрутство Державного підприємства "Конярство України", а також надано звіт про фінансовий результат за 2016 рік філії «Запорізький кінний завод № 86», в особі якої було укладено договір поставки товару № 28/12 від 28.12.2015 згідно якого збиток відповідача становить 4 809 000 грн. 00 коп.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі звернення стягнення на заставлене майно та виконання рішень у немайнових спорах; забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій; зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію; не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Частиною 5 наведеної норми встановлено, що дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів; на виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю та життю громадян; на виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов'язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.

Таким чином, з порушенням провадження у справі про банкрутство не пов'язується завершення підприємницької діяльності боржника, він має право укладати угоди, у нього можуть виникати нові зобов'язання.

Виходячи з наведеного можна дійти висновку, що дія мораторію поширюється лише на задоволення вимог конкурсних кредиторів.

Таким чином, що стосується зобов'язань поточних кредиторів, то за цими зобов'язаннями згідно із загальними правилами нараховується неустойка (штраф, пеня), застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).

Нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій з усіх видів заборгованості за зобов'язаннями, строк яких настав після порушення провадження у справі про банкрутство та введення мораторію, припиняється згідно з частиною першою статті 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" лише з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Дослідивши поданий позивачем розрахунок пені, здійснений у період прострочення відповідача, суд вважає його арифметично правильним та таким, що співвідноситься з нормами чинного законодавства та умовами договору поставки, тому вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 97 196 грн. 82 коп. підлягають задоволенню.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначалось вище, у пункті 7.1.1 договору сторони погодили, що за несвоєчасну оплату товару покупець сплачує у тому числі 36 відсотків річних від простроченої суми в порядку ст. 625 ЦК України.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи відсотки річних, є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

З урахуванням наведених норм, встановлених обставин та здійсненої перевірки розрахунку позовних вимог, наведеним у заяві про збільшення позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню 120 171 грн. 65 коп. - 36 відсотків річних та інфляційні втрати в розмірі 18 311 грн. 52 коп.

На підставі викладеного вище, зважаючи на відсутність доказів, які б спростовували доводи позивача, позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства "Конярство України" (01001, м. Київ, вул. Б. Грінченка, буд. 1; ідентифікаційний код 37471967) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроветкорм" (49017, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Воз'єднання, буд. 25; ідентифікаційний код 33719042) основний борг в розмірі 458 000 (чотириста п'ятдесят вісім тисяч) грн. 00 коп., 38 відсотків річних в розмірі 120 171 (сто двадцять тисяч сто сімдесят одна) грн. 65 коп., інфляційні втрати в розмірі 18 311 (вісімнадцять тисяч триста одинадцять) грн. 52 коп., пеню в розмірі 97 186 (дев'яносто сім тисяч сто вісімдесят шість) грн. 82 коп. та судовий збір в розмірі 2 756 (дві тисячі сімсот п'ятдесят шість) грн. 00 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 17.02.2017.

Суддя П.П. Чеберяк