КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2017 р. Справа№ 5011-44/1491-2012

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сотнікова С.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Андрієнка В.В.

за участю секретаря судового засідання Мурашка М.С.,

ОСОБА_2,

представників:

від ГО "Фонд сприяння захисту інвалідів, дітей та сиріт" - Власової О.О.,

від ОСОБА_2 - ОСОБА_4, ОСОБА_5,

від боржника - арбітражного керуючого Бандури І.І. (ліквідатор),

розглянувши апеляційну скаргу Громадської організації "Фонд сприяння захисту інвалідів, дітей та сиріт"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.11.2016

за заявою Благодійної організації "Благодійний фонд інвалідів та сиріт"

до Громадської організації "Фонд сприяння захисту інвалідів, дітей та сиріт"

за участю ОСОБА_2

про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 15.05.2013

в межах справи № 5011-44/1491-2012 (суддя Пасько М.В.)

за заявою ОСОБА_7

до Благодійної організації "Благодійний фонд інвалідів та сиріт"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.11.2016 у справі № 5011-44/1491-2012 визнано недійсним Договір купівлі-продажу нежилих приміщень, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (в літ. А) з № 1 по № 9 (групи приміщень № 13), загальною площею 72,40 кв. м, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коваленко О.М., за реєстровим номером 521 від 15.05.2013; в решті вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, Громадська організація "Фонд сприяння захисту інвалідів, дітей та сиріт" звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.11.2016 в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу, прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви Благодійної організації "Благодійний фонд інвалідів та сиріт".

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.12.2016 прийнято до провадження апеляційну скаргу Громадської організації "Фонд сприяння захисту інвалідів, дітей та сиріт", розгляд справи № 5011-44/1491-2012 призначено на 03.01.2017.

Згідно протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 03.01.2017 для розгляду справи № 5011-44/1491-2012 сформовано колегію суддів у складі: Сотніков С.В. (головуючий, доповідач), Верховець А.А., Калатай Н.Ф.

Ухвалою від 03.01.2017 апеляційну скаргу Громадської організації "Фонд сприяння захисту інвалідів, дітей та сиріт" прийнято до провадження.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.01.2017 задоволено заяви суддів Калатай Н.Ф. та Верховця А.А. про самовідвід, матеріали справи передано для визначення складу суду відповідно до ст. 2-1 Господарського процесуального кодексу України.

За результатами повторного автоматичного розподілу справи, проведеного на підставі розпорядження від 03.01.2017 № 09-53/14/17 апеляційну скаргу Громадської організації "Фонд сприяння захисту інвалідів, дітей та сиріт" передано на розгляд колегії суддів: Сотніков С.В. (доповідач, головуючий), Іоннікова І.А., Андрієнко В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.01.2017 прийнято до провадження апеляційну скаргу, розгляд справи призначено на 24.01.2017.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.01.2017 продовжено строк розгляду справи на п'ятнадцять днів, розгляд справи відкладено на 08.02.2017, зобов'язано Шевченківський районний суд м. Києва надати Київському апеляційному господарському суду у строк до 07.02.2017 інформацію про стан розгляду кримінального провадження № 1-кп/761/1255/2014 по обвинуваченню ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364-1, ст.. 190, ст.. 358 КК України та про прийняте за результатами його розгляду судового рішення, на отримання витребуваної від Шевченківського районного суду м. Києва інформації про стан розгляду кримінального провадження № 1-кп/761/1255/2014 уповноважено представника Громадської організації "Фонд сприяння захисту інвалідів, дітей та сиріт" Власову Олену Олександрівну.

Станом на 08.02.2017 відомості про стан розгляду кримінального провадження № 1-кп/761/1255/2014 по обвинуваченню ОСОБА_13, ані Шевченківським районним судом м. Києва, ані учасниками провадження Київському апеляційному господарському суду не надано.

На думку колегії суддів, встановлені обставини в межах кримінального провадження відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, можуть бути в подальшому визнані судом нововиявленими обставинами та стати підставою для перегляду судових рішень у даній справі, у зв'язку з чим апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами згідно ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників провадження, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Провадження у справах про банкрутство регулюється Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство), Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Відповідно до п. 1-1 розділу Х Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 22.12.2011 № 4212-VI, який набрав чинності з 19.01.2013, положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності, господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Положеннями частини четвертої статті 10 Закону про банкрутство (у редакції Закону, чинній з 19.01.2013) передбачено, що суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником.

Згідно з пунктами 2, 7 частини першої статті 12 ГПК України господарським судам підвідомчі

справи про банкрутство;

справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Частиною дев'ятою статті 16 ГПК (виключна підсудність справ) передбачено, що справи у майнових спорах, передбачених пунктом 7 частини першої статті 12 цього Кодексу, розглядаються господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 44 Закону про банкрутство в редакції, яка набула чинності з 19.01.2013, спори, які виникають при проведенні та виконанні результатів аукціонів, у тому числі про визнання недійсними договорів купівлі-продажу майна, розглядаються в межах провадження у справі про банкрутство.

Колегія суддів вважає, що аналіз положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" дає підстави для висновку, що за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення усіх майнових спорів є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону про банкрутство, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Як вбачається з матеріалів справи, після набрання чинності нової редакції Закону про банкрутство, постановою Господарського суду міста Києва від 08.08.2014 у справі № 5011-44/1491-2012, зокрема, визнано БО "Благодійний фонд інвалідів та сиріт" банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Бандуру І.В.

У червні 2015 році Благодійна організація "Благодійний фонд інвалідів та сиріт" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Бандури І.В. звернулась із позовною заявою про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 15.05.2013, укладеного між БО "Благодійний фонд інвалідів та сиріт" та ГО "Фонд сприяння захисту інвалідів, дітей та сиріт".

Позовна заява обґрунтована тим, що спірний договір укладений зі сторони боржника особою з перевищенням наданих їй повноважень, не з метою реального настання правових наслідків, що обумовлені ним, а з метою виведення майна, що є предметом купівлі-продажу, з ліквідаційної маси боржника для уникнення погашення законних вимог кредиторів в процедурі банкрутства.

Окрім того, ліквідатор вказав, що умовами спірного договору не встановлено ані способу, ані порядку проведення розрахунків за ним, оскільки п. 6 договору встановлює, що плату за спірні приміщення боржник отримав до дати укладення договору, а розрахунок за договором був проведений шляхом видачі покупцем на ім'я продавця 07.05.2013 простого векселя серії АА 2520492 на суму 471 000 грн., який до виконання було пред'явлено після припинення повноважень ліквідатора БО "Благодійний фонд інвалідів та сиріт" ОСОБА_13

На думку ліквідатора, вказані вище обставини свідчать про фіктивність спірного правочину, а відтак, він має бути визнаний недійсним в силу приписів ст. 234 ЦК України.

Колегія суддів вважає, що звернення ліквідатора банкрута з позовом до господарського суду слід відносити до наслідків виконання процедури ліквідації, яка має здійснюватися, згідно з розділом Х Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 22.12.2011 № 4212-VI, за нормами Закону, який набрав чинності з 19.01.2013.

Системний аналіз положень Закону про банкрутство дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Закону про банкрутство мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України, а тому правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство:

за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора (частина перша статті 20 Закону про банкрутство);

за позовом розпорядника майна (частина дев'ята статті 22 Закону);

за заявою комітету кредиторів (частина восьма статті 26 Закону);

за заявою керуючого санацією (частина п'ята статті 28 Закону);

за заявою ліквідатора (частина друга статті 41).

Отже, ліквідатор боржника згідно спеціальних норм Закону про банкрутство наділений правом на звернення до суду із заявами про визнання недійсними правочинів (договорів) боржника.

При цьому, щодо посилання Громадської організації "Фонд сприяння захисту інвалідів, дітей та сиріт" та ОСОБА_2 на положення статті 20 Закону про банкрутство як на єдину норму законодавства, що може бути підставою для визнання недійсними правочинів (договорів) і спростування майнових дій боржника у межах провадження справи про банкрутство, слід зазначити наступне.

З огляду на сферу регулювання Закону про банкрутство загалом і за змістом зазначеної норми статті 20, вона є спеціальною по відношенню до загальних, установлених Цивільним кодексом України підстав для визнання правочинів недійсними, тобто ця норма передбачає додаткові, специфічні підстави для визнання правочинів недійсними, які характерні виключно для правовідносин, що виникають між боржником і кредитором у процесі відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом.

Згідно з частиною другою статті 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України. Відповідно до положень частини третьої статті 104 ЦК України порядок припинення юридичної особи в процесі відновлення її платоспроможності або банкрутства встановлюється законом.

Таким чином і з огляду на положення статей 4, 104, 110-112 ЦК України, Закон про банкрутство є частиною цивільного законодавства, що не виключає можливості застосування до правовідносин, які регулює цей спеціальний Закон, також норм ЦК України, зокрема щодо загальних підстав для визнання недійсними правочинів за участі боржника.

Так, визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК України і загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені статтею 215 ЦК України.

Отже, ЦК України імперативно не визнає оспорюваний правочин недійсним, а лише допускає можливість визнання його таким у судовому порядку, при цьому, визнання такого правочину недійсним відбувається судом, по-перше, за вимогою однієї із сторін або іншої заінтересованої особи, а по-друге, якщо в результаті судового розгляду такого звернення буде доведено наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину.

Зважаючи на викладене, ліквідатор правомірно звернувся, а Господарський суд міста Києва прийняв та розглянув позовну заяву про визнання правочину за участю боржника недійсним за загальними нормами цивільного законодавства в межах провадження у справі про банкрутство Благодійної організації "Благодійний фонд інвалідів та сиріт".

Відповідно до ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як підтверджується матеріалами справи, ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.02.2012 порушено провадження у справі №5011-44/1491-2012 про банкрутство Благодійної організації "Благодійний фонд інвалідів та сиріт" у порядку загальних норм Закону про банкрутство.

На момент порушення справи про банкрутство нежиле приміщення площею 72,40 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, літера "А" (далі - спірне приміщення) належало боржнику на праві власності, про що свідчать правовстановлюючі документи (договір купівлі-продажу від 28.11.2007) та витяг про державну реєстрацію прав станом на 10.09.2012.

15.05.2013 між Благодійною організацією "Благодійний фонд інвалідів та сиріт" (продавець) та Громадською організацією "Фонд сприяння захисту інвалідів, дітей та сиріт" (покупець) укладено договір купівлі-продажу нежилих приміщень, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коваленко О.М. за реєстровим номером 521 від 15.05.2013 (далі - договір, оспорюваний договір), за умовами якого продавець передає у власність (продає), а покупець приймає від продавця нежилі приміщення (в літ. А.) з № 1 по № 9 (групи приміщень № 13), загальною площею 72,40 кв. м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, і оплачує його вартість за ціною та у порядку, передбачених цим договором (п. 1).

Відповідно до п. 6 договору, продаж нежилих приміщень вчинено за домовленістю сторін за ціною 471600,00 грн., яку продавець отримав до підписання цього договору.

Місцевий господарський суд, задовольняючи вимоги про визнання недійсним оспорюваного договору, зробив висновок про наявність правових підстав для визнання оспорюваного договору недійсним з огляду на встановлені постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.01.2014 про скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 30.09.2013, якою було припинено провадження у справі 5011-44/1491-2012 про банкрутство Благодійної організації "Благодійний фонд інвалідів та сиріт", обставини щодо незаконності ліквідаційної процедури проведеної за рішенням засновника благодійної організації. Окрім того, місцевий господарський суд встановив обставини, які свідчать про укладення спірного договору купівлі-продажу з метою виведення нерухомого майна з ліквідаційної маси банкрута, а також за обставин безпідставного застосування вексельних розрахунків до правовідносин з купівлі-продажу спірного приміщення, тобто з порушенням умов визначених сторонами оспорюваного правочину.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону про банкрутство правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора з таких підстав:

боржник безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог;

боржник виконав майнові зобов'язання раніше встановленого строку;

боржник до порушення справи про банкрутство взяв на себе зобов'язання, в результаті чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим;

боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови, що в момент прийняття зобов'язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів;

боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів боржнику перевищувала вартість майна;

боржник прийняв на себе заставні зобов'язання для забезпечення виконання грошових вимог.

Тобто, визнання недійсними правочинів (договорів) може мати місце у випадках відчуження боржником безоплатно майна, прийняття боржником на себе зобов'язань без необхідних дій майнового характеру іншої сторони, прийняття на себе заставних зобов'язань на забезпечення виконання грошових вимог.

Під майновими діями боржника слід розуміти виконання боржником зобов'язань за вже укладеним до початку відповідного року правочином (договором) на шкоду власним інтересам або інтересам інших кредиторів. Наведене стосується, зокрема виконання зобов'язання раніше встановленого строку (терміну), відмови від власних майнових вимог, сплати коштів кредитору або прийняття майна в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна тощо.

Разом з тим, загальними нормами цивільного законодавства встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. (ч.ч. 1-3, 5 ст. 203 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України (ЦК України) підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як було встановлено вище, 15.05.2013 між Благодійною організацією "Благодійний фонд інвалідів та сиріт" (продавець) та Громадською організацією "Фонд сприяння захисту інвалідів, дітей та сиріт" (покупець) укладено договір купівлі-продажу нежилих приміщень, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коваленко О.М. за реєстровим номером 521 від 15.05.2013.

Оспорюваний договір укладено ліквідатором Благодійної організації "Благодійний фонд інвалідів та сиріт" ОСОБА_13 на підставі рішення загальних зборів членів благодійної організації в особі ОСОБА_15, оформлене протоколом № 2 від 18.04.2013, про дозвіл на реалізацію нерухомого майна та затвердження його вартості.

Ліквідатор Благодійної організації "Благодійний фонд інвалідів та сиріт" ОСОБА_13 діяв згідно та на підставі рішення від 02.02.2011 загальних зборів членів Благодійної організації "Благодійний фонд інвалідів та сиріт" (протокол № 02/02 від 02.02.2011) про ліквідацію організації та призначення ліквідатора.

Одночасно, загальними зборами Громадської організації "Фонд сприяння захисту інвалідів, дітей та сиріт" в особі ОСОБА_16, ОСОБА_15 та ОСОБА_17 було прийнято рішення, оформлене протоколом № 3 від 18.04.2013, про купівлю у Благодійної організації "Благодійний фонд інвалідів та сиріт" нежилого приміщення загальною площею 72,40 кв. м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, за ціною 471600,00 грн., та доручення голові правління ОСОБА_16 укласти відповідний договір.

На виконання умов оспорюваного договору, 15.05.2013 боржник відчужив на користь Громадської організації "Фонд сприяння захисту інвалідів, дітей та сиріт" нежитлові приміщення загальною площею 72,40 кв. м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, за ціною 471600,00 грн.

В матеріалах справи міститься копія простого векселя серія АА № 2520492 від 07.05.2013 на суму 471600,00 грн., який емітовано Громадською організацію "Фонд сприяння захисту інвалідів, дітей та сиріт", про сплату грошових коштів не пізніше 30.07.2013 на користь Благодійної організації "Благодійний фонд інвалідів та сиріт" через ліквідатора ОСОБА_13

Згідно видаткового касового ордеру від 25.07.2013 Громадська організація "Фонд сприяння захисту інвалідів, дітей та сиріт" видала з каси організації грошові кошти в сумі 471600,00 грн. на користь боржника в особі ліквідатора ОСОБА_13, про що свідчать підписи представників сторін (голови правління ОСОБА_16 та ліквідатора ОСОБА_13.), скріплені печатками організацій.

25.07.2013 ліквідатор ОСОБА_13 прийняв в касу організації від Громадської організації "Фонд сприяння захисту інвалідів, дітей та сиріт" грошові кошти в сумі 471600,00 грн. на підставі договору купівлі-продажу, про що свідчить копія квитанції до прибуткового касового ордера № 1 від 25.07.2013.

Згідно довідки банківської установи, рух коштів по рахунку № /980, який належить Благодійній організації "Благодійний фонд інвалідів та сиріт" за період 05.08.2008 по 12.07.2014 в Публічному акціонерному товаристві «Діамантбанк» не здійснювався.

Таким чином, матеріали справи свідчать, що ОСОБА_13, виконуючи обов'язки ліквідатора Благодійній організації "Благодійний фонд інвалідів та сиріт" на підставі рішення загальних зборів членів благодійної організації (протокол № 02/02 від 02.02.2011), отримав грошові кошти в сумі 471600,00 грн. від покупця нерухомого майна за спірним договором, внісши їх до каси організації, про що оформив квитанцію до прибуткового касового ордера № 1 від 25.07.2013.

При цьому, сторонами не подано докази на підтвердження використання одержаних від продажу майна боржника грошових коштів в порядку ст. 112 ЦК України, тобто на погашення в порядку черговості вимог кредиторів.

Разом з тим, у лютому 2012 року ОСОБА_18 звернувся до Господарського суду міста Києва з заявою про порушення справи про банкрутство Благодійної організації "Благодійний фонд інвалідів та сиріт", оскільки остання неспроможна сплатити борг.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.02.2012 порушено провадження у справі № 5011-44/1491-2012 про банкрутство Благодійної організації "Благодійний фонд інвалідів та сиріт"; введено з моменту порушення провадження у справі мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника; заборонено посадовим особам боржника вчиняти дії щодо відчуження майна, реорганізації чи ліквідації юридичної особи, укладення угод про зазначене з іншими суб'єктами підприємницької діяльності; заборонено посадовим особам боржника або власнику його майна чи уповноваженому ним органу або іншим особам вчиняти певні дії щодо майнових активів боржника; введено процедуру розпорядження майном боржника.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.05.2012 провадження у справі № 5011-44/1491-2012 про банкрутство Благодійної організації "Благодійний фонд інвалідів та сиріт" було припинено.

Ухвалою від 05.06.2012 Київський апеляційний господарський суд прийняв до провадження апеляційну скаргу на увалу Господарського суду міста Києва від 14.05.2012.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.05.2013 було скасовано ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.05.2012, матеріали справи направлено до суду першої інстанції для подальшого розгляду.

Ухвалою підготовчого засідання Господарського суду міста Києва від 05.07.2013 визнано безспірні грошові вимоги ОСОБА_7 до Благодійної організації "Благодійний фонд інвалідів та сиріт" у розмірі 558 685,92 грн.; зобов'язано ОСОБА_7 подати до офіційних друкованих органів у десятиденний строк за свій рахунок оголошення про порушення справи про банкрутство Благодійної організації "Благодійний фонд інвалідів та сиріт"; введено процедуру розпорядження майном Благодійної організації "Благодійний фонд інвалідів та сиріт" та призначити розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Бандуру Івана Васильовича.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

За змістом положень ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

Частиною 1 статті 4-5 ГПК України визначено, що господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових для виконання на всій території України рішень, ухвал, постанов.

Згідно вимог ч. 1 ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими для виконання на всій території України.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 129 Конституції України основною засадою судочинства є законність, яка є загальноправовим принципом.

Принцип законності означає, зокрема, що суд при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до правовідносин, що є предметом судового розгляду. При цьому обов'язковою умовою судочинства є додержання норм процесуального права, які регламентують певні судові процедури, що гарантують реалізацію права на судовий захист і забезпечують досягнення цілей судочинства та законності судової діяльності.

Разом з тим, на переконання колегії суддів, якщо судове рішення скасовано судом вищої інстанції в порядку його апеляційного або касаційного перегляду як незаконного, то воно не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.

Отже, в зв'язку із скасуванням постановою суду апеляційної інстанції від 28.05.2013, яка набрала законної сили на підставі ст. 105 ГПК України з дня її прийняття, ухвали Господарського суду міста Києва від 14.05.2012 про припинення провадження у справі про банкрутство, процедура банкрутства Благодійної організації "Благодійний фонд інвалідів та сиріт" є чинною з моменту її порушення ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.02.2012 у справі № 5011-44/1491-2012.

Отже, з моменту порушення провадження у справі № 5011-44/1491-2012 про банкрутство Благодійної організації "Благодійний фонд інвалідів та сиріт", а саме - 10.02.2012, майно боржника перебуває в особливому правовому режимі, відповідно до якого застосуванню підлягають спеціальні норми Закону України "Про відновлення платоспроможності божника або визнання його банкрутом".

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону про банкрутство (в редакції, чинній до 19.01.2013) суддя, прийнявши заяву про порушення справи про банкрутство, не пізніше ніж на п'ятий день з дня її надходження виносить і направляє сторонам та державному органу з питань банкрутства ухвалу про порушення провадження у справі про банкрутство, в якій вказується про прийняття заяви до розгляду, про введення процедури розпорядження майном боржника, призначення розпорядника майна, дату проведення підготовчого засідання суду, яке має відбутися не пізніше ніж на тридцятий день з дня прийняття заяви про порушення справи про банкрутство, якщо інше не передбачено цим Законом, введення мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Згідно ч. ст. 12 Закону про банкрутство (в редакції, чинній до 19.01.2013) господарський суд має право за клопотанням сторін або учасників провадження у справі про банкрутство чи за своєю ініціативою вживати заходів щодо забезпечення вимог кредиторів. Господарський суд за клопотанням розпорядника майна, кредиторів або з власної ініціативи може заборонити укладати без згоди арбітражного керуючого угоди, а також зобов'язати боржника передати цінні папери, валютні цінності, інше майно на зберігання третім особам або вжити інших заходів для збереження майна, про що виноситься ухвала.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що оспорюваний договір купівлі-продажу вчинено під час дії заборони на розпорядження майном боржника, введеного ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.02.2012 у справі № 5011-44/1491-2012 на підставі ч. 1 ст. 12 Закону про банкрутство (в редакції, чинній до 19.01.2013), що свідчить про його суперечність вказаній нормі спеціального цивільного законодавства, ст. 124 Конституції України, п. 1 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції чинній на час укладення спірного договору), ч. 1 ст. 115 ГПК України.

Тобто, укладений між сторонами договір купівлі-продажу від 15.05.2013 суперечить актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, у зв'язку з чим на підставі ч. 1 ст. 215 ЦК України та відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України підлягає визнанню недійсним в судовому порядку.

Окремо слід зазначити, що засновником та одним із учасників Благодійної організації "Благодійний фонд інвалідів та сиріт" є ОСОБА_15, що підтверджується, протоколом Загальних зборів членів Благодійної організації "Благодійний фонд інвалідів та сиріт" № 2 від 18.04.2013, яким було надано дозвіл ліквідатору боржника ОСОБА_19 на продаж майна організації, а саме спірних нежилих приміщень, на користь Громадської організації "Фонд сприяння захисту інвалідів, дітей та сиріт".

Як вбачається з протоколів загальних зборів членів Громадської організації "Фонд сприяння захисту інвалідів, дітей та сиріт" № 2 від 11.11.2011 та № 3 від 18.04.2013, ОСОБА_15 є одночасно членом Громадської організації "Фонд сприяння захисту інвалідів, дітей та сиріт".

Протоколом Загальних зборів членів Громадської організації "Фонд сприяння захисту інвалідів, дітей та сиріт" № 2 від 11.11.2011 Головою правління Громадської організації "Фонд сприяння захисту інвалідів, дітей та сиріт" було обрано ОСОБА_16, яка відповідно до Протоколу загальних зборів членів Благодійної організації "Благодійний фонд інвалідів та сиріт" № 02/02 від 02.02.2011 є членом Благодійної організації "Благодійний фонд інвалідів та сиріт".

Протоколом Загальних зборів членів Громадської організації "Фонд сприяння захисту інвалідів, дітей та сиріт" № 3 від 18.04.13 за участю ОСОБА_16, ОСОБА_15, ОСОБА_17 прийнято рішення про купівлю у Благодійної організації "Благодійний фонд інвалідів та сиріт" спірного нежилого приміщення що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (в літ. А.) з № 1 по № 9 (групи приміщень № 13) загальною площею 72,40 кв. м, за ціною 471600, 00 грн.

Тобто, сторони оспорюваного договору були обізнані з обставинами порушення щодо боржника справи про банкрутство, відповідно і про дію заходів забезпечення вимог кредиторів вжитті ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.02.2012 у справі № 5011-44/1491-2012, оскарження в апеляційному господарському суді судового рішення про припинення провадження у зазначеній справі про банкрутство.

Втім, протягом процедури апеляційного оскарження судових рішень у справі про банкрутство, сторони вчинили оскаржуваний правочин щодо майна боржника.

Після скасування незаконної ухвали про припинення провадження у справі про банкрутство, будучи достеменно обізнаним із встановленими вище обставинами щодо дії заходів забезпечення вимог кредиторів, набувач спірного майна за оскаржуваним договором (Громадська організація "Фонд сприяння захисту інвалідів, дітей та сиріт"), вчинив дії з відчуження нерухомого майна на користь ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 25.07.2013.

Вказані дії боржника та Громадської організації "Фонд сприяння захисту інвалідів, дітей та сиріт" свідчать про свідоме вчинення заходів з метою виведення належного боржнику майна з його ліквідаційної маси, що свідчить про порушення прав та охоронюваних законом інтересів кредиторів боржника, зокрема, ініціюючого кредитора у справі про банкрутство № 5011-44/1491-2012.

Окрім того, у матеріалах справи міститься ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва, якою встановлено, що 25.07.2013 між Громадською організацією "Фонд сприяння захисту інвалідів, дітей та сиріт" в особі директора ОСОБА_16 та ОСОБА_20 укладено договір купівлі-продажу нежилих приміщень, а саме за адресою АДРЕСА_1 за № № 1-9 групи приміщень № 13.

В якості оплати за придбані приміщення 25.07.2013 до каси Громадською організацією "Фонд сприяння захисту інвалідів, дітей та сиріт" внесено 471600, 00 грн., про що останньому видано квитанцію до прибуткового касового ордеру № 1 від 25.07.2013, з метою погашення простого векселя серії АА 2520492 на суму 471600, 00 грн., ОСОБА_13 видано з каси грошові кошти в сумі 471600, 00 грн., про що складено видатковий касовий ордер, та в якому ОСОБА_13 проставив свій підпис.

25.07.2013 Благодійною організацією "Благодійний фонд інвалідів та сиріт" видано на ім'я Громадської організації "Фонд сприяння захисту інвалідів, дітей та сиріт" квитанцію до прибуткового касового ордеру № 1, в якому вказано про отримання грошових коштів в сумі 471600, 00 грн., і який підписаний ліквідатором ОСОБА_13

Таким чином, Шевченківським районним судом міста Києва встановлено, що ОСОБА_13, виконуючи обов'язки ліквідатора Благодійною організацією "Благодійний фонд інвалідів та сиріт" та являючись службовою особою юридичної особи приватного права, достовірно знаючи про наявність боргових зобов'язань у Благодійної організаціії "Благодійний фонд інвалідів та сиріт" перед ОСОБА_7 у розмірі 455416,00 грн. в якості наданої позики, зловживаючи наданими йому повноваженнями, вчинив умисні дії з метою одержання неправомірної вигоди для самого себе.

Тобто, дії ліквідатора ОСОБА_13 від імені боржника щодо отримання грошових коштів на підставі оспорюваного договору та відсутність з його боку вчинення дій з направлення таких коштів в рахунок погашення кредиторської заборгованості, свідчать про відчуження боржником майна безоплатно, та визнається колегією суддів спеціальною підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу від 15.05.2013 у відповідності до абз. 1 ч. 1 статті 20 Закону про банкрутство.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 Закону про банкрутство у разі визнання недійсними правочинів (договорів) або спростування майнових дій боржника на підставах, передбачених частиною першою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути в ліквідаційну масу майно, яке він отримав від боржника, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент здійснення правочину або вчинення майнової дії.

Разом з тим, частиною 2 статті 41 Закону про банкрутство на ліквідатора, серед іншого, покладений обов'язок вжиття заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб.

Враховуючи обставини визнання недійсним договору про відчуження майна боржника та користь третіх осіб, за умов вибуття такого майна з фактичного володіння боржника, ліквідатор протягом ліквідаційної процедури введеної постановою Господарського суду міста Києва від 08.08.2014 зобов'язаний вчинити належні дії з повернення такого майна до ліквідаційної маси з метою погашення вимог кредиторів у даній справі про банкрутство.

З огляду на ст. 103 ГПК України, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення від 08.11.2016 належить залишити без змін як таке, що прийнято у відповідності із дійсними обставинами справи та відповідно до норм чинного матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Громадської організації "Фонд сприяння захисту інвалідів, дітей та сиріт" залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.11.2016 у справі № 5011-44/1491-2012 про визнання недійсним Договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 15.05.2013, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коваленко О.М. за реєстровим номером 521, залишити без змін.

Головуючий суддя С.В. Сотніков

Судді І.А. Іоннікова

В.В. Андрієнко