Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "20" лютого 2017 р. Справа № 906/1271/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Шніт А.В.

при секретарі Українець О.Л.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - дов. №2982/11-15 від 29.09.2015;

від відповідача: ОСОБА_2 - дов. б/н від 20.01.2017, ОСОБА_3 - дов. б/н

від 20.07.2016;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Державної екологічної інспекції у Житомирській області

до Приватного підприємства будівельно-монтажна фірма "Майстер"

про стягнення 2163,00 грн

Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача завданої державі шкоди в розмірі 2163,00грн, заподіяної внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на акт обстеження прибудинкової території від 27.10.2014, польові перелікові відомості незаконно зрізаних дерев, висновок оперуповноваженого СДСБЕЗ Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області від 21.11.2014.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Зокрема, пояснив, що факт вчинення відповідачем незаконного зрізання шести дерев різних порід підтверджується актом обстеження від 27.10.2014 та висновком оперуповноваженого СДСБЕЗ Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області від 21.11.2014. Водночас, зазначив, що постанови про накладення адміністративного стягнення на винних осіб немає.

Представники відповідача в засіданні суду проти позову заперечували з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

27.10.2014 комісія у складі державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища у Житомирській області, спеціаліста відділу екології КП «Інспекція з благоустрою м. Житомир» Житомирської міської ради, мешканців будинку по вул. Якіра, 18 складено акт обстеження прибудинкової території по вул.Якіра,18 (а.с. 14). Даним актом встановлено факт незаконного зрізання шести дерев.

Крім того, у матеріалах справи знаходиться перелікова відомість від 27.10.2014 незаконно зрізаних дерев у кількості шість штук, яка є додатком до вказаного вище акту (а.с. 13).

10.11.2014 Державна екологічна інспекція у Житомирській області (позивач) листом №10997/05-12 звернулася до Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області з проханням вжити заходів для встановлення осіб, винних у вчиненні правопорушення у вигляді незаконного зрізання дерев, та притягнення їх до відповідальності (а.с. 11).

Як вбачається з матеріалів справи, оперуповноваженим СДСБЕЗ Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області старшим лейтенантом міліції ОСОБА_4 21.11.2014 надано висновок за результатами перевірки вказаного вище факту. У даному висновку зазначено, що перевіркою встановлено, капітальний ремонт підпірної стінки за адресою: м. Житомир, вул. Якіра, 18, де було здійснено незаконне зрізання дерев, проводить Приватне підприємство «Майстер» (відповідач) (а.с. 51-52).

Враховуючи вказаний висновок від 21.11.2014, Житомирським МВ УМВС України в Житомирській області позивачу надано відповідь №16376 від 24.11.2014 (а.с. 10), в якій зазначено, що в діях працівників ПП «Майстер» щодо зрізання зелених насаджень на прибудинковій території по вул. Якіра, 18 у звязку з проведенням капітального ремонту підпірної стінки приміщення комунального позашкільного закладу, розташованого за адресою: м.Житомир, вул. Якіра, 20, вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.153 КУпАП. Крім того, даним листом на адресу позивача було направлено матеріали перевірки для притягнення до адміністративної відповідальності працівників ПП «Майстер».

15.01.2015 позивачем на адресу відповідача направлено претензію №71/04-14 про відшкодування шкоди, заподіяної зеленим насадженням у межах м. Житомира знищенням дерев, у розмірі 2163,00грн (а.с. 9).

Проте, зазначена вище претензія залишена відповідачем без відповіді та без задоволення, у зв'язку з чим позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою про стягнення з відповідача заподіяної шкоди в розмірі 2163,00грн.

Оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, враховуючи наступне.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

Відповідно до ст.1 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

Стаття 41 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" встановлює економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища, зокрема, передбачає відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Відповідно до ч.1, ч.4 ст.68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Згідно ч.1 ст.69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Варто зауважити, що відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди втілено у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно статті 1172 Цивільного кодексу України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи; вина завдавача шкоди; наявність шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Таким чином, при вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди, заподіяної порушенням вимог лісового законодавства у випадках встановлення контролюючими органами при проведенні перевірок дотримання природоохоронного законодавства факту правопорушення, слід виходити з того, що обов'язки із забезпечення охорони, захисту, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які й повинні нести відповідальність за невиконання та неналежне виконання згаданих обов'язків, зокрема, за незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок та пошкодження дерев.

Отже, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а також і постійні лісокористувачі, вина яких полягає у допущенні та не перешкоджанні їх працівниками незаконному вирубуванню лісових насаджень (пошкодженню дерев) внаслідок неналежного виконання ними своїх службових обов'язків. Тобто, проявом їх протиправної бездіяльності є незабезпечення працівниками постійних лісокористувачів охорони і захисту лісів, внаслідок чого відбувається вирубування дерев (пошкодження дерев) невстановленими особами.

Відповідно до п.1.6 Роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 27.06.2001 року №02-5/744 у спорі про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу слід виходити з презумпції вини правопорушника (статті 1166, 1172 Цивільного кодексу України). Отже, позивач не повинен доводити наявність вини відповідача у заподіянні шкоди навколишньому природному середовищу, навпаки, відповідач повинен довести, що у діях його працівників відсутня вина у заподіянні шкоди.

Дійсно, працівниками ПП «Майстер» здійснено зрізання дерев на прибудинковій території по вул. Якіра, 18 у звязку з проведенням капітального ремонту підпірної стінки приміщення комунального позашкільного закладу, розташованого за адресою: м.Житомир, вул. Якіра, 20, що не заперечується представниками відповідача в судовому засіданні.

Разом з тим, варто зауважити, що вказані вище роботи було здійснено відповідачем на виконання договору підряду №10 від 16.08.2014, укладеного між Комунальним позашкільним навчальним закладом «Житомирський обласний центр науково-технічної творчості учнівської молоді» Житомирської обласної ради та відповідачем, згідно якого останній зобовязався здійснити капітальний ремонт будівлі лабораторного корпусу в м. Житомирі, по вул. Якіра, 20 (а.с. 28-30).

Відповідно до п.2 Порядку видалення дерев, кущів, газонів і квітників у населених пунктах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1045 від 01.10.2006 (з відповідними змінами), видалення зелених насаджень здійснюється, зокрема, у разі будівництва обєкта архітектури на підставі документів, визначених частиною першою статті 34 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності.

За змістом п.3 вказаного вище Порядку видалення зелених насаджень на території населеного пункту здійснюється, в тому числі, на підставі одного з документів, визначених частиною першою статті 34 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності, до прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів. Видалення зелених насаджень на підставі одного з документів, визначених частиною першою статті 34 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності, до прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів не потребує прийняття рішення компетентним органом.

Згідно п.2 ч.1 ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник має право виконувати будівельні роботи, зокрема, після реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо обєктів будівництва, що належать до I-III категорій складності.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням або зареєстрованою декларацією про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на обєктах, що належать до I-III категорій складності, підключення обєкта будівництва до інженерних мереж та споруд надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт.

За наявності зареєстрованої декларації про початок виконання будівельних робіт отримання замовником та генеральним підрядником чи підрядником (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) інших документів дозвільного характеру для виконання будівельних робіт та видалення зелених насаджень у межах будівельного майданчика не вимагається (абз.3 ч.2 ст.36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Так, у матеріалах справи знаходиться декларація про початок виконання будівельних робіт з капітального ремонту будівлі лабораторного корпусу в м.Житомирі, по вул. Якіра, 20 (виконавцем яких є відповідач), зареєстрована Інспекцією ДАБК у Житомирській області 24.06.2014 (а.с. 31-33).

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що факт протиправної поведінки відповідача, як і його вини у спірних правовідносинах щодо заподіяння державі шкоди на суму 2163,00грн є недоведений.

Так як, у спірних правовідносинах не вбачається усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками і вини), підстави для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків у розмірі 2163,00грн відсутні.

Крім того, позивачем не надано доказів щодо притягнення до адміністративної відповідальності працівників ПП «Майстер» на підставі ст.153 КУпАП, і такі в матеріалах справи відсутні.

Разом з тим, матеріали справи містять гарантійне зобовязання відповідача №62 від 18.07.2014 перед замовником будівельних робіт по вул. Якіра, 20, у м. Житомирі (у зв'язку з якими було здійснено зрізання дерев), відповідно до якого відповідач зобовязався, після закінчення робіт з благоустрою території згідно умов договору №10 від 16.07.2014, відновити зелені насадження, які потрапили в зону робіт за вказаною адресою (а.с. 39).

Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позові в частині стягнення збитків, заподіяних державі порушенням природоохоронного законодавства, у розмірі 2163,00грн.

Як визначає ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.34 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статті 33 ГПК України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Отже, враховуючи викладені вище обставини, господарський суд відмовляє в позові щодо стягнення 2163,00грн завданої навколишньому природному середовищу шкоди за безпідставністю.

Судові витрати, відповідно до ст.49 ГПК України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 27.02.17

Суддя Шніт А.В.

Віддрукувати:

1 - у справу