РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2017Справа №910/20882/16

За позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доФізичної особи-підприємця ОСОБА_2

простягнення 78 023,83 грн.
СуддяБорисенко І.І.

Представники:
від позивача - ОСОБА_1;
від відповідача -не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до відповідача про стягнення інфляційних втрат у сумі 78 023, 83 грн з урахуванням встановленого індексу інфляції за прострочення сплати орендних платежів згідно ст. 625 ЦК України.

На призначені судові засідання 15.12.2016, 17.01.2017 та 31.01.2017 представник відповідача не з'являвся.

Ухвали суду про порушення провадження у справі та призначення судового засідання та відкладення розгляду справи були надіслані за адресою місцезнаходження відповідача, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 04210, АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 64 ГПК України судом вчинені дії для належного повідомлення відповідача про розгляд справи.

Проте, за зазначеною адресою відповідача не було розшукано, а тому конверт з вказаною ухвалою суду було повернуто назад до суду, із відповідною відміткою про це органу поштового зв'язку (за закінченням встановленого строку зберігання).

Судом також враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

За клопотанням представника позивача термін розгляду справи був продовжений, в порядку передбаченому ст. 69 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.03.2013 між Позивачем та Відповідачем було укладено договір №1 оренди нежилих приміщень (надалі - Договір), за умовами якого Позивач передав, а Відповідач прийняв в орендне користування терміном до 31.12.2013 належне Позивачу на праві приватної власності нежиле приміщення загальною площею 60, 8 кв. м за адресою: м. Київ, Андріївський узвіз, 30, для використання під магазин-кафе (надалі - Об'єкт оренди).

Підтвердженням передачі Об'єкта оренди в оренду від Позивача Відповідачу є Акт прийому-передачі нежилого приміщення в будинку №30 на Андріївському узвозі від 01.03.2013.

Відповідно до п. 1.5 Договору за користування Об'єктом оренди Відповідач зобов'язався сплачувати Позивачу орендну плату. Розмір орендної плати та умови сплати орендної плати визначаються додатками до Договору. Орендна плата нараховується починаючи з 01.03.2013.

Орендна плата сплачується Відповідачем незалежно від наслідків господарської діяльності Відповідача щомісячно не пізніше десятого числа поточного місяця (п. 1.6 Договору).

Відповідно до Додатку №1 від 01.03.2013 до Договору сторони передбачили, що орендна плата за користування Об'єктом оренди складає 1 200, 00 грн в місяць, що за курсом гривні по відношенню до долара США складає 150 доларів США.

Крім орендної плати, відповідно до вищезазначеного Додатку №1, Відповідач зобов'язався сплачувати Позивачу орендну плату у розмірі фактично спожитих Відповідачем комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, плати за землю, експлуатаційних витрат на утримання будинку та прибудинкової території шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Позивача або готівкою. Термін сплати - не пізніше 5 банківських днів з моменту отримання виставлених рахунків.

За умовами Додатку №2 від 01.03.2013 до Договору №1 від 01.03.2013 крім орендної плати згідно додатку №1 від 01.03.2013 до Договору, Відповідач зобов'язався сплачувати за користуванням Об'єктом оренди оренду плату у розмірі 12 000, 00 грн. в місяць за березень 2013, що за курсом гривні по відношенню до долара США складає 1 500 доларів США та 13 600, 00 грн в місяць за квітень-грудень 2013, що за курсом гривні по відношенню до долара США складає 1 700 доларів США.

Судом встановлено, що за час дії Договору Відповідач сплатив Позивачу за оренду приміщення грошові кошти в розмірі 14 910, 00 грн та 2 200, 00 грн - за комунальні послуги.

За згодою сторін дію Договору було припинено з 16.09.2013, на підставі заяви Відповідача від 15.08.2013 про розірвання Договору.

Згідно Акту прийому-передачі (повернення) приміщення від 19.09.2013 Об'єкт оренди було повернуто Позивачу.

Проте, за оренду приміщення за Відповідачем залишилась заборгованість у сумі 80 663,33 грн та заборгованість у розмірі фактично спожитих Відповідачем комунальних послуг у сумі 4 922, 60 грн.

Згідно п. 6.2. Договору, у випадку, якщо на день закінчення строку Договору або розірвання Договору існує заборгованість Відповідача по оплаті оренди або послуг, строк дії договору відносно розрахунків продовжується до моменту остаточного виконання Відповідачем своїх зобов'язань за Договором.

Відповідно до п. 6.3. Договору, закінчення строку Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, які мали місце під час дії цього Договору.

Матеріалами справи доведено, що за період з вересня 2013 по теперішній час Відповідач виконав свої зобов'язання частково, в зв'язку з чим за Відповідачем залишився борг по сплаті за оренду приміщення в розмірі 79 673, 33 грн.

За комунальні послуги Відповідач повністю сплатив існуючу за ним заборгованість, та відповідно претензій у Позивача в цій частині оплат за Договором до Відповідача немає.

Спір у справі виник у зв'язку з наявністю на думку Позивача підстав для стягнення з Відповідача інфляційних втрат за прострочення сплати орендних платежів згідно ст. 625 ЦК України.

Судом встановлено, що в провадженні господарського суду міста Києва розглядалась справа №910/5653/16 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення 271 947, 30 грн.

Рішенням суду №910/5653/16 від 11.05.2016 позовні вимоги задоволені частково, вирішено стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 79 673, 33 грн, 3% річних у розмірі 6 037, 71 грн та судовий збір у розмірі 1 285, 67 грн.

Рішення суду №910/5653/16 від 11.05.2016 набрало законної сили.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Обставини встановлені у рішенні суду №910/5653/16 між тим ж сторонами та щодо того ж договору оренди, тих же орендних правовідносин, що склались між сторонами є преюдиціальними в розумінні частини третьої статті 35 ГПК та не доводяться знову у справі №910/20882/16.

Так, у справі №910/5653/16 судом встановлено факт заборгованості Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 перед Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 у розмірі 79 673, 33 грн та 3% річних у розмірі 6 037, 71 грн та у зв'язку з цим за приписами ст. 762 Цивільного кодексу України, ст. 286 Господарського кодексу України, враховуючи приписи ст. 533 Цивільного кодексу України та ст. 198 Господарського кодексу України суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково та стягнув з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованість з орендної плати в розмірі 79 673, 33 грн та 3% річних у розмірі 6 037, 71 грн.

В провадженні господарського суду міста Києва по справі №910/20882/16 встановлено, що на час розгляду справи Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 рішення суду №910/5653/16 не виконала, грошові кошти на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 не сплатила.

Відповідно до Оглядового листа Вищого господарського суду України від 29.04.2013 №01-06/767/2013 наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

За змістом статей 598-609 Цивільного кодексу України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов'язання.

За змістом постанови Вищого господарського суду України від 01.11.2012 №5011-32/5219-2012, постанов Верховного суду України від 20.12.2010 №10/25, від 04.07.2011 №13/210/10, від 12.09.2011 №6/433-42/183, від 14.11.2011 №12/207, від 23.01.2012 №37/64 право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

За таких обставин, суд вважає правомірними вимоги Позивача щодо стягнення з Відповідача інфляційних втрат за період з 01.10.2013р. по 31.10.2016р., що є підставою для захисту майнових прав та інтересів Позивача, відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Перевіривши розрахунок Позивача про стягнення інфляційних втрат за період з 01.10.2013р. по 31.10.2016р. у розмірі 78 023, 83 грн, судом визнано його арифметично вірним та обґрунтованим.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Виходячи з вищенаведених норм закону, відповідачем належним чином протягом розгляду справи не було надано належних доказів по справі на спростування позовних вимог.

В судовому засіданні, допустимими доказами, які знаходяться в матеріалах справи Позивач довів, що його позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Витрати по оплаті судового збору, згідно ст. 49 ГПК України покладаються на Відповідача.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (04210, АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (04050, АДРЕСА_3; ідентифікаційний код НОМЕР_2) 78 023 (сімдесят вісім тисяч двадцять три) грн 83 коп. інфляційних втрат та судовий збір в розмірі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн 00 коп.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 10.02.2017

Суддя І.І. Борисенко