РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2017Справа №910/19929/16

За позовомПриватного акціонерного товариства «Виробничо - наукове підприємство «Укрзооветпромпостач»
доІндивідуального підприємства «АЛТИН -ЮМАРТГА»
простягнення 9 485,23 дол. США, еквівалент 242 777, 44 грн.
Суддя Трофименко Т.Ю.

Представники сторін:

від позивача: Верходанов О.А. - по дов. №б/н від 03.01.2017р.

Калініченко Л.І. - по договору №14/2016 від 29.12.2016р.

від відповідача: не з»явився

Обставини справи :

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Приватного акціонерного товариства «Виробничо - наукове підприємство «Укрзооветпромпостач» до Індивідуального підприємства «АЛТИН -ЮМАРТГА» про стягнення 9 485,23 дол. США, що еквівалентно 242 777, 44 грн. 73 860 грн. 36 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення норм законодавства України та укладеного між сторонами Договору D2 4T№83 від 16.02.2016 не здійснив оплату за виконані позивачем роботи, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 73 860 грн. 36 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.11.2016 порушено провадження у справі № 910/19929/16 та справу призначено до розгляду на 12.12.2016

Представник відповідача в судове засідання 12.12.2016р. не з»явився. Письмового відзиву на позов не надав, вимог ухвали суду про порушення провадження у справі не виконав.

Враховуючи, що неявка представника відповідача в судове засідання та невиконання ним вимог суду, викладених в ухвалі суду про порушення провадження у справі від 03.11.2016р. перешкоджають вирішенню спору по суті в даному судовому засіданні, господарський суд вважаєа за необхідне відклати розгляду справи.

Як вбачається із позововної заяви місцезнаходженням Индивидуального предприятия "АЛТЫН ЮМУРТГА" є: Туркменістан, Ахал велаят, етрап Ак бугдай, г. Анев, ул. Демирёва, 9.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Господарського процесуального кодексу Украини, якщо в міжнародних договорах України, згода на обоов»язковість яких надано Верховною Радою України, встановлені ніші правила, ніж ті, які передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно ст. 3 Закону України "Про міжнародне приватне право", якщо міжнародним договором України передбачено ніші правила, ніж встановлені даним Законом, застосовуються правила цього міжнародного договору.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України іноземні суб»єкти господарювання мають такі ж процесуальні права та обов»язки, що і суб»єкти господарювання України, крім виключень, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов»язковість якого надано Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 125 Господарського процесуального кодексу України, у випадку якщо в процесі розгляду справи господарському суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, господарський суд може звернутися з відповідним судовим дорученням в іноземний суд або інший компетентний орган іноземної держави в порядку, встановленому даним Кодексом або міжнародним договором, згоду на обов»язковість якого надано Верховною Радою України.

Порядок передачі судових документів для вручення на території Туркменістану регулюється Соглашением о порядке разрешения споров, связанных с осуществлением хозяйственной деятельности, до якої Україна приєдналася 19.12.1992, прийнявши відповідний нормативний акт - Постанову Верховної Ради України "Про ратификацію Угоди о порядок розгляду спорів, пов»язаних із здійсненням господарської діяльності» от 19.12.1992.

Відповідно до вищезгаданої угоди Компетентні суди та інші органи держави учасників Співдружності Незалежних Держав зобов»язуються надати взаємну правову допомогу. Взаємне надання правової допомоги включає вручення та пересилку документів та виконання процесуальних дій, зокрема проведення експертизи, заслуховування сторін, свідків, експертів та інших осіб.

01.02.2017р. до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від Верховного суду Туркменістану надійшло повідомлення про вручення представнику відповідача ухвали господарського суду міста Києва по справі №910/19929/16.

Відповідач письмового відзиву на позов не надав.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача, який був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи та будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи відповідач не подавав, з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в матеріалах справи доказами.

Представники позивача у судовому засіданні 20.02.2017 надали усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримали повному обсязі.

У судовому засіданні 20.02.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

27 квітня 2016 року між Приватним акціонерним товариством «Виробничо-наукове підприємство «Укрзооветпромпостач» (надалі позивач) та Індивідуальним підприємством «АЛТЬІН ЮМУРТГА» (надалі відповідач) було укладено Контракт № 05-2016/ТІЖК від 27 квітня 2016 року, з усіма змінами та доповненнями.

У відповідності до умов даного Контракту позивач зобов'язується передати у власність відповідача на умовах СІР-Ашхабад (Іпсоїегтз 2010) ветеринарні препарати, а відповідач зобов'язується прийняти та оплатити товар в порядку та на умовах визначених цим Контрактом.

Згідно п. 2.1. Контракту поставка товару здійснюється на умовах СІР-Ашхабад (Інкотермс-2010).

Найменування товару, його кількість, асортимент, ціна за одиницю та загальна вартість вказана в Додатку № 1 від 27 квітня 2016 року до Контракту, підписаному уповноваженими представниками сторін.

Згідно п. 4.1. Контракту відповідач виплачує позивачу 30% ціни товару на момент відвантаження та 70% ціни на протязі 90 календарних днів від дати оформлення вантажно - митної декларації шляхом перерахунку суми на банківські рахунки позивача.

Валютою платежу по даному Контракту є долари США.

21 липня 2016 року позивач за Контрактом від 27.04.2016 р. № 05-2016/ТШК відправив відповідачу товар на суму 15 786,00 дол. США згідно вантажно-митної декларації № 100270001/2016/053777 від 21.07.2016 р. та виставленого інвойсу № 8420 від 27.04.2016 р.

Згідно вищевказаної вантажно-митної декларації відвантаження товару відповідачу було здійснено 21 липня 2016 року. Тому, згідно п. 4.1. контракту граничним терміном оплати поставленого товару (90 календарних днів від дати оформлення ВМД) є 19 жовтня 2016 року.

Проте станом на день подання позовної заяви відповідач не виконав умов Контракту та не повністю оплатив вищевказаний товар у визначений строк, чим порушив умови Контракту купівлі-продажу товару від 27.04.2016 р. № 05-2016/ТІЖК.

Станом на 26 жовтня 2016 року відповідач за даним контрактом здійснив оплату товару частково на загальну суму 6 347,96 дол. США:

1 578,60 дол. США - 25.05.2016 р.; 994,51 дол. США - 07.06.2016 р.; 924,90дол. США - 15.06.2016р.; 1 409,51 дол. США - 12.07.2016 р. 1 440,44 дол. США - 27.09.2016 р.

В підтвердження існування заборгованості Сторонами підписано Акт звірки взаємних розрахунків між ПрАТ «ВНП «Укрзооветпромпостач» та ІП «АЛТЬІН ЮМУРТГА» за період з 27.04.2016 р. по 25.10.2016 р. за Контрактом від 27.04.2016 р. № 05-2016/ТШК (додаток № 7), відповідно до якого заборгованість становить 9 438,04 дол. США.

В додатковій угоді від 01 травня 2016 року до Контракту від 27 квітня 2016 року № 05-2016/ТІЖК сторони узгодили, що всі спори, пов'язані із цим Контрактом, його укладанням або які виникають в процесі виконання умов цього Контракту або у зв'язку з ним, підлягають передачі на розгляд та остаточне рішення у Господарському суді міста Києва. Сторони погодилися з тим, що в процесі розгляду та вирішенню спору буде застосовуватись Господарсько-процесуальний кодекс України та інше законодавство України, пов'язане з розглядом спорів, які можуть виникнути між Сторонами. Право, яке регулює відносини сторін по даному контракту є матеріальне та процесуальне право України.

У відповідності до ст. 124 Господарського процесуального кодексу України підсудність справ за участю іноземних суб'єктів господарювання визначається цим кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно ст. 4 Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності (набрала чинності для України 19 грудня 1992 року) компетентний суд держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав має право розглядати зазначені в статті 1 цієї Угоди спори, якщо на території цієї держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав відповідач мав постійне місце проживання або місце знаходження на день висування позову.

Згідно ч. 2 ст. 4 вказаної угоди передбачено, що компетентні суди держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав розглядають справи і в випадках, якщо про це є письмова угода Сторін про передачу спору до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як встановлено судом, позивач належним чином виконав свої зобов'язання за Контрактом № 05-2016/ТІЖК від 27 квітня 2016 року, що підтверджується вантажно-митною декларацією № 100270001/2016/053777 від 21.07.2016 р. та виставленого інвойсу № 8420 від 27.04.2016 р.

Відповідач свій обов'язок з оплати за отриманий товар виконав не в повному обсязі, заборгованість становить 9 438,04 дол. США. Даний факт не було спростовано відповідачем належними та допустимими доказами, зокрема відповідачем не надано суду доказів сплати грошових коштів у розмірі 9 438,04 дол. США.

Наявність та обсяг заборгованості відповідача у розмірі 9 438,04 дол. США підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв'язку з чим позовні вимоги позивача в частині стягнення основного боргу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 47,19 дол. США неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Згідно п. 4.2. Контракту датою платежу вважається дата отримання банком Продавця всієї суми вартості Товару. Пунктом. 8.1. Контракту передбачена відповідальність за порушення строків оплати Товару. Відповідач зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі 0,5 % від ціни неоплаченого Товару за кожен розпочатий тиждень протягом перших чотирьох тижнів прострочення та 1,0% за кожен наступний розпочатий тиждень. Загальна сума неустойки не може перевищувати 10% ціни товару.

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

Оскільки положення договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 Господарського кодексу України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі сплином 6 місяців.

При перевірці правильності обчислення позивачем неустойки (пені), судом встановлено, що позивачем вірно проведено розрахунки, а тому суд, дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню неустойка в сумі 47,19 дол. США.

В силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач доказів на спростування обставин повідомлених позивачем суду не надав, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин судовий збір покладається на відповідача в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Індивідуального підприємства «АЛТЫН ЮМУРТГА» (Туркменістан, Ахал велаят, етрап Ак бугдай, м. Аньов, вул. Демирьов, 9, код 38) на користь Приватного акціонерного товариства «Виробничо - наукове підприємство «Укрзооветпромпостач) (03040, м. Київ, вул. Васильківська, 16, ідентифікаційний код 23524007) 9 438 дол. США 04 цента основного боргу, 47 дол. США 19 центів неустойки, що еквівалентно 242 777 грн. 44 коп. та судовий збір у розмірі 1 3780 грн. 00 коп.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено 22.02 .2017

Суддя Т.Ю. Трофименко