донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

13.02.2017 справа №908/1922/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів: при секретарі судового засідання:ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4
за участю представників:
від позивача:ОСОБА_5 довіреність № 02/17-3967 від 06.02.2017 р.;
від відповідача: від третьої особи:ОСОБА_6 довіреність б/н від 03.01.2017 р.; не зявився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Захист ЛТД", м. Запоріжжя
на рішення господарського суду Запорізької області
від11.10.2016 р.
у справі№ 908/1922/16 (суддя: Сушко Л.М.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Захист ЛТД", м. Запоріжжя
до третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачаЗапорізької митниці Державної фіскальної служби України, м. Запоріжжя ОСОБА_7 Державної казначейської служби України у Дніпровському районі м. Запоріжжя Запорізької області
простягнення збитків

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Захист ЛТД" (далі ТОВ "Захист ЛТД", позивач) звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з Міністерства доходів і зборів України Запорізька митниця Міністерства доходів і зборів та Головного управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області збитків у розмірі 141 260 грн. 53 коп.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 10.08.2016 р. на підставі ст. 24 ГПК України замінено неналежного відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області на належного відповідача - ОСОБА_7 Держаної казначейської служби України у Ленінському районі м. Запоріжжя Запорізької області.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 06.09.2016 р. виключено зі складу відповідачів та залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_7 Державної казначейської служби України у Ленінському районі м. Запоріжжя Запорізької області.

Рішенням господарського суду Запорізької області у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач не був позбавлений можливості випуску товарів у вільний обіг шляхом надання гарантій у відповідності до приписів ч. 7 ст. 55 Митного кодексу України, тому грошові кошти у розмірі 141 260 грн. 53 коп., сплачені позивачем, судом першої інстанції не визнано вимушеними витратами, які позивач здійснив для відновлення свого порушеного права.

Не погодившись з рішенням господарського суду Запорізької області, ТОВ "Захист ЛТД" звернулося до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вказане рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права України, при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи.

Скаржник стверджує, що витрати на загальну суму 141 260 грн. 53 коп. понесені позивачем на виконання контракту на продаж товарів та дотримання вимог законодавства щодо розмитнення товару, проте через незаконне рішення відповідача про коригування заявленої митної вартості, позивач був вимушений повернути товар продавцю, тому вказані витрати є прямими матеріальними збитками, фактично понесеними позивачем саме внаслідок незаконних дій відповідача.

Позивач зазначає, що подальше розмитнення ним товару за скоригованою митницею ціною та його подальша реалізація контрагентами була б завідомо збитковою, що не відповідає змісту господарської діяльності (розрахунок збитковості вартості товару після коригування вартості митницею надавався суду першої інстанції).

На думку позивача, висновок господарського суду Запорізької області щодо непозбавлення можливості випуску товарів у вільний обіг шляхом надання гарантій у відповідності до приписів ч. 7 ст. 55 МК України є невірним, оскільки судове оскарження рішення відповідача про коригування митної вартості товарів тривало з 01.12.2014 р. по 03.03.2016 р., що становить 458 днів, тобто суттєво більше передбачених ч. 7 ст. 55 МК України 90 календарних днів, після спливу яких позивач позбавлений права випуску товарів у вільний обіг шляхом надання гарантій.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.11.2016 р. визначено наступний склад колегії суддів: Будко Н.В. головуючий, судді Сгара Е.В., М'ясищев А.М.

Розпорядженням керівника апарату Донецького апеляційного господарського суду № 1751 від 22.12.2016 р. внаслідок припинення повноважень судді М'ясищева А.М. на підставі рішення Вищої ради юстиції від 08.12.2016 р. про його звільнення у звязку з поданням заяви про відставку та перебування у відпустці судді Сгара Е.В. на дату слухання справи, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 908/1922/16.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 22.12.2016 р. визначено наступний склад колегії суддів: Будко Н.В. головуючий, судді Склярук О.І., Агапов О.Л.

Представник позивача у судових засіданнях підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача у судових засіданнях проти апеляційної скарги заперечив зв доводами, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу.

Представник третьої особи у судові засідання не зявився. 21.11.2016 р., 26.12.2016 р. на адресу Донецького апеляційного господарського суду надходили листи ОСОБА_7 Державної казначейської служби України у Дніпровському районі м. Запоріжжя Запорізької області, в яких ОСОБА_7 просило розглянути справу без участі його уповноваженого представника у звязку з відсутністю коштів на відрядження. Крім того, листом № 04-12/161-2038 від 14.11.2016 р. третя особа повідомила суд апеляційної інстанції про те, що згідно наказа Державної казначейської служби України від 21.11.2011 р. № 124 зі змінами до нього від 21.10.2016 р. № 300 ОСОБА_7 Державної казначейської служби України у Ленінському районі м. Запоріжжя Запорізької області змінило назву на ОСОБА_7 Державної казначейської служби України у Дніпровському районі м. Запоріжжя Запорізької області.

В листі № 04-12/180-2247 від 20.12.2016 р. третя особа зазначила, що доводи позивача в апеляційній скарзі не доведені належним чином доказами, є необґрунтованими, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення суду без змін.

Враховуючи приписи ст. 28 ГПК України, а також те, що ухвалами Донецького апеляційного господарського суду від 07.11.2016 р., 28.11.2016 р., 26.12.2016 р. не визнавалась обовязковою явка представників учасників процесу, останні попереджалися, що у разі незявлення їх представників у судове засідання, апеляційна скарга буде розглянута за наявними матеріалами у справі, клопотання третьої особи про розгляд даної справи без участі її повноважного представника судовою колегією задоволено.

Судовий процес в апеляційній інстанції фіксувався за допомогою технічних засобів фіксації в порядку, передбаченому ст. 811 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.08.2013р. між ТОВ "Захист ЛТД" та Компанією "ВSafe (FZC) LLС" укладено Контракт на продаж товарів №1, "Засоби індивідуального захисту": взуття робоче на підошві з подвійного поліуретану, з верхом із натуральної шкіри, носову частину якого закрито захисним металевим підноском" (країна виробництва Китай), "Засоби індивідуального захисту рук: печатки з повним покриттям з нітрилу" (країна виробництва Пакистан).

На виконання умов контракту, згідно з договором № 28-08-14 від 28.08.2014р., укладеного між ТОВ "Захист ЛТД" та ТОВ "ОСОБА_8 ЛТД", надано послуги з транспортно-експедиторського обслуговування щодо доставки Товару ТОВ "Захист ЛТД" у м. Запоріжжя. Виконання зазначених послуг підтверджується актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 1742 від 15.10.2014 р. Згідно рахунку на оплату № 1726 від 07 жовтня 2014 р. за надані послуги було сплачено 58430,50 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 122 від 7.10.2014 р., платіжним дорученням № 3244 від 16.10.2014 р.

Для розмитнення товару позивачем було виконано наступні роботи. Згідно з договором № 108-С від 04.07.2014 р., укладеного між Державним підприємством "Криворізький науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" і ТОВ "Захист ЛТД", проведено роботи з сертифікації продукції, що підтверджується актом здачі-приймання робіт-надання послуг) № СП22904. Згідно рахунку на оплату по замовленню № СП22904 від 28 липня 2014 р. за виконані роботи сплачено 3128,83 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2969 від 30.07.2014 р.

Відповідно до договору про надання консультативних послуг щодо отримання рішень, висновків, декларацій та зелених переліків 18/13 від 04.03.2013 р., укладеного між ТОВ "Захист ЛТД" та ТОВ "Фаертек", проведено роботи з санітарно-епідеміологічної експертизи продукції, з надання висновків державної санітарно-епідеміологічної експертизи, сертифікаційні роботи та надання рішень щодо питань сертифікації метрології, що підтверджується актом здачі-приймання робіт № 145/14 від 01.10.2014 р., актом здачі-приймання робіт № 147/14 від 13.10.2014 р., актом здачі-приймання робіт № 94/14 від 04.08.2014 р. Згідно рахунку-фактури № 145 від 30.09.2014 р. за виконані роботи сплачено 1980 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3657 від 08.04.2015 р. Згідно рахунку-фактури № 94 від 31.01.2014 р. за виконані роботи сплачено 1980 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2992 від 04.08.2014 р. Згідно рахунку-фактури № 147 від 01.10.2014 р. за виконані роботи сплачено 3650 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3226 від 13.10.2014 р.

Згідно договору № 41/646/11 від 06.04.2012 р. з додатками, укладеного між ТОВ "Захист ЛТД" та ПАТ "ЗАЗ", проведено роботи з митного супроводження товарів, що підтверджується актом виконаних робіт (послуг) № 46832 від 15.10.2014 р., актом виконаних робіт (послуг) № 47326 від 15.12.2014 р., актом виконаних робіт (послуг) № 47503 від 31.01.2015 р. Згідно рахунку на оплату № 46832 від 15.10.2014 р. сплачено 1608 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3293 від 06.11.2014 р. Згідно рахунку на оплату № 47326 від 15.12.2014 р. було сплачено 18770,40 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3498 від 04.02.2015 р. Згідно рахунку на оплату № 47503 від 31.01.2015 р. сплачено 14212,80 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3743 від 15.05.2015 р., платіжним дорученням № 54 від 22.06.2015 р., платіжним дорученням № 198 від 09.10.2015 р., платіжним дорученням № 421 від 29.12.2015 р.

Проведено роботи з надання послуг консультування з питань комерційної діяльності та підготовки документів, що підтверджується актом здачі-прийняття робіт (послуг) №41 від 20.10.2014р. та актом здачі-прийняття робіт (послуг) №3 від 20.04.2015 р. між ФОП ОСОБА_9 з однієї сторони та ТОВ Захист ЛТД з іншої. Згідно рахунку №41 від 20.10.2014р. сплачено 1350 грн., що підтверджується платіжним дорученням №3274 від 29.10.2014р. Згідно рахунку №3 від 20.04.2015р. сплачено 1800 грн., що підтверджується платіжним дорученням №3687 від 20.04.2015 р.

За приписами ч. 3 ст. 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як встановлено постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 13.01.2015 р. по справі № 808/8717/14, позивачем подана до контролюючого органу митна декларація від 10.10.2014 р. Разом з ВМД позивачем наданий пакет необхідних документів відповідно до статті 53 МК України.

На підтвердження митної вартості товару позивачем надано митному органу пакет документів, а саме: декларація митної вартості; документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості: зовнішньоекономічний контракт; специфікація № 2; Інвойс; Packing List; довідка про собівартість, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; технічна довідка; СМR; довідка про транспортно-експедиційні витрати; екологічна декларація; прайс-лист від продавця; копія митної декларації країни відправлення.

Відповідачем прийнято до митного оформлення митну декларацію № 112050000/2014/022609 на товари "Засоби індивідуального захисту: взуття робоче на підошві з подвійного поліуретанів, з верхом з натуральної шкіри, носову частину якого закрито захисним металевим підноском", (країна виробництва - Китай), "Засоби індивідуального захисту рук: перчатки з повним покриттям з нітрилу" (країна виробництва - Пакистан).

Після розгляду та перевірки документів відповідачем направлено електронне повідомлення про витребування додаткових документів, з посиланням на статтю 53 МК України. В повідомленні йшлося про те, що згідно вимог статті 53 МК України митний орган дійшов висновку, що документи, які надано до митного оформлення товару не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості та містять розбіжності. В зв'язку з чим контролюючим органом були витребувані додаткові документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару і обраний метод її визначення, а саме: договір із третіми особами; докази здійснення платежів; рахунки на сплату комісійних, посередницьких послуг; виписки з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договори покупця; каталоги, специфікації виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товару; інші документи за бажанням декларанта.

У зв'язку з тим, що в повідомленні інспектором не було обґрунтовано належним чином надання витребуваних документів, позивач направив в електронному вигляді заперечення, однак відповідач відмовився приймати ці заперечення в такому розгорнутому вигляді, зазначивши, що в електронному повідомленні необхідно зазначити лише про відмову надавати додаткові документи.

За результатами додаткового опрацювання та аналізу наданих позивачем документів, контролюючим органом відмовлено у митному оформленні товару за заявленою митною вартістю та прийнято Рішення про коригування митної вартості товарів від 13.10.2014 №112050000/2014/000383/2 за резервним методом визначення митної вартості товарів.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 13.01.2015р. по справі №808/8717/14 визнано протиправним та скасовано рішення Запорізької митниці Міністерства доходів і зборів про коригування митної вартості товарів про коригування митної вартості товарів №112050000/2014/000383/2 від 13.10.2014р.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28.07.2015р. постанову Запорізького окружного адміністративного суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03.03.2016р. постанову Запорізького окружного адміністративного суду та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду залишено без змін.

У звязку з економічною недоцільністю подальшого розмитнення та реалізації товару, позивачем товар повернуто Компанії "ВSafe (FZC) LLС", що підтверджується листами №02/15-2204 від 03.02.2015р. та №712_30 від 03.02.2015р.

Відповідно до договору №317 від 07.02.2013р., укладеного між ТОВ Захист ЛТД та ФОП ОСОБА_10 надано послуги з транспортно-експедиторського обслуговування щодо повернення Товару Компанії "ВSafe (FZC) LLС" (м. Алмати, Казахстан). Зазначені послуги надані на підставі заявки № 1013 від 03.02.2015р., що підтверджується актом виконаних робіт (послуг) від 25.02.2015р. Згідно рахунку-фактури № 1013 від 10.02.2015 р. сплачено 34350 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3540 від 17.02.2015 р., платіжним дорученням № 3578 від 27.02.2015 р., платіжним дорученням № 3596 від 05.03.2015 р., платіжним дорученням № 3664 від 09.04.2015 р., платіжним дорученням № 3685 від 20.04.2015 р.

В обґрунтування своєї позиції позивач посилається на те, що незаконним рішенням відповідача про коригування заявленої митної вартості було завдано прямі матеріальні збитки, які полягають у наступному: надані та оплачені послуги з транспортно-експедиторського обслуговування щодо доставки товару позивачу, для розмитнення товару виконані та оплачені роботи з сертифікації продукції, роботи з санітарно-епідеміологічної експертизи продукції, з надання висновків державної санітарно-епідеміологічної експертизи, сертифікаційні роботи та надання рішень щодо питань сертифікації метрології, виконані та оплачені роботи з митного супроводження товарів, роботи з надання послуг консультування з питань комерційної діяльності та підготовки документів для розмитнення, надані та оплачені послуги з транспортно-експедиторського обслуговування щодо повернення товару продавцю, що стало підставою для звернення до господарського суду з відповідним позовом про стягнення збитків у сумі 141 260 грн. 53 коп.

За змістом статті 611 Цивільного кодексу України відшкодування збитків є одним з правових наслідків порушення зобов'язання (договору).

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Однією з підстав виникнення зобов'язання є заподіяння шкоди іншій особі. На відміну від зобов'язань, які виникають із правомірних актів, цей вид зобов'язань виникає із неправомірних актів, яким є правопорушення, тобто протиправне, винне заподіяння шкоди деліктоздатною особою. Деліктне (позадоговірне) зобов'язання виникає там, де заподіювач шкоди і потерпілий не перебували між собою у зобов'язальних відносинах або шкода виникла незалежно від існуючих між сторонами зобов'язальних правовідносин.

Відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

За загальним правилом шкода підлягає відшкодуванню: в повному обсязі - відшкодовується як реальна шкода, тобто втрачене або пошкоджене майно в результаті протиправної поведінки правопорушника, так і упущена вигода; особою, яка безпосередньо завдала шкоду.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18.03.2015 р. у справі № 3-18гс15 та від 19.08.2014 р. № 3-51гс14.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 30 Митного кодексу України шкода, заподіяна особам та їх майну неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю органів доходів і зборів або їх посадових осіб чи інших працівників при виконанні ними своїх службових (трудових) обов'язків, відшкодовується цими органами, організаціями у порядку, визначеному законом.

Згідно з ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

При цьому, враховуючи правовий висновок, наведений в рішенні Конституційного Суду України від 03.10.2001 р. № 12-рп/2001, не допускається відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади за рахунок коштів, що виділяються на утримання цих органів.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 43 Бюджетного кодексу України Державна казначейська служба України, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Отже, при розгляді позовів про відшкодування шкоди, заподіяної діями (бездіяльністю) органів доходів і зборів, співвідповідачами є відповідні органи Державної казначейської служби України, до компетенції яких належить казначейське обслуговування бюджетних коштів. До того ж, не вимагається наявність порушення вказаними органами прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Вказана правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України у справі № 18/177 від 22.02.2012 р., у справі № 5011-61/2508-2012 від 11.02.2013 р.

Відповідно до ст. 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відомості про митну вартість товарів використовуються для: нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов'язання, визначеного за результатами документальної перевірки (стаття 50 Митного кодексу України).

Згідно з ст. 52 вказаного Кодексу, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Частиною 1 статті 54 Митного кодексу України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 54 Митного кодексу України митний орган під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів зобов'язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч. 7 ст. 55 Митного кодексу України у випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів. Таким чином, декларант має право вільно, на свій розсуд, обрати варіант дій: 1) або погодитись з відкоригованою митним органом митною вартістю та подати документи для митного оформлення товарів за відкоригованою митною вартістю; 2) або прийняти рішення про надання відповідної гарантії для випуску товарів у вільний обіг та сплатити митні платежі згідно з митною вартістю товарів, визначеною самим декларантом. Приймаючи рішення, декларант повинен усвідомлювати можливі наслідки свого вибору, в тому числі понесених витрат.

Згідно з ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, одним із принципів якої є здійснення її на основі комерційного розрахунку та власного комерційного ризику. Тобто, протиправне рішення відповідача не перебуває у причинно-наслідковому звязку з майновими втратами позивача, і розмір цих втрат не доведений.

Таким чином, відповідач не був позбавлений можливості випуску товарів у вільний обіг шляхом надання гарантій у відповідності до приписів ч. 7 ст. 55 Митного кодексу України.

З огляду на наведене, грошові кошти у розмірі 141 260 грн. 53 коп., сплачені позивачем, не є вимушеними витратами, які позивач здійснив для відновлення свого порушеного права, тому заявлені до стягнення грошові кошти у розмірі 141 260 грн. 53 коп., не можна розцінювати як збитки у розумінні статей 611, 623 Цивільного кодексу України, оскільки такі витрати не мають обов'язкового характеру, а відтак, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду ґрунтується на повному і всебічному дослідженні всіх обставин справи, прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим, а тому, підлягає залишенню в силі.

Судові витрати за апеляційною скаргою покладаються на заявника скарги.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального Кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Захист ЛТД" на рішення господарського суду Запорізької області від 11.10.2016 р. у справі № 908/1922/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 11.10.2016 р. у справі № 908/1922/16 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий Н.В. Будко

Судді: О.І. Склярук

ОСОБА_3