КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2017 р. Справа№ 910/21754/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Смірнової Л.Г.

суддів: Дідиченко М.А.

Кропивної Л.В.

при секретарі судового засідання: Огірко А.О.

за участю представників:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

Розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування"

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.12.2016

у справі № 910/21754/16 (суддя Морозов С.М.)

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування"

про стягнення 13310,90 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.12.2016 позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" про стягнення 13310,90 грн задоволені в повному обсязі.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" суму страхового відшкодування в розмірі 13310,90. Видано наказ.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал Страхування", звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 20.12.2016 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Смірнової Л.Г., суддів Дідіченко М.А. та Кропивна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.01.2017 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" прийнято до провадження, розгляд призначено на 08.02.2017.

Через загальний відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив залишити рішення Господарського суду міста Києва від 20.12.2016 без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

У судове засідання 08.06.2016 представники сторін не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Всі учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, проте представники позивача та відповідача не скористалися своїми правами, передбаченими ст. 22 Господарського Процесуального Кодексу України (далі - ГПК України), та виходячи з того, що явка учасників апеляційного провадження судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалася, а участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представників позивача та відповідача.

Відповідно до статті 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

21.01.2016 між позивачем (страховик) та ТОВ "Лірене Україна" (страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ №106102 (надалі - Договір страхування), відповідно до додатку № 1 якого позивач прийняв на себе обов'язок по страхуванню, зокрема, автомобіля "Форд", реєстраційний номер НОМЕР_1 (надалі також - застрахований автомобіль).

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

08.04.2016 на Московському мості в м. Києві, ОСОБА_2, керуючи автомобілем "ЗАЗ", реєстраційний номер НОМЕР_2, не вибрала безпечної швидкості руху та не дотрималась безпечної дистанції, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем "Форд", реєстраційний номер НОМЕР_1, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 03.06.2016 у справі №756/5794/16-п ОСОБА_2, за здійснення вказаного ДТП було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Таким чином, через пошкодження внаслідок ДТП застрахованого транспортного засобу, у позивача виник обов'язок виплатити страхове відшкодування згідно з умовами Договору страхування.

Відповідно до рахунку СТО (ТОВ "Автоальянс Київ") № 02153 від 11.04.2016р. вартість ремонту застрахованого позивачем автомобіля складає 79 816,19 грн.

Як вбачається зі складеного позивачем ОСОБА_3 акту №UA032/L01/01 від 12.05.2016 та розрахунку до нього розмір страхового відшкодування, який підлягає до виплати страхувальнику становить 79 816,19 грн.

Враховуючи зазначене, позивач на виконання умов Договору страхування виплатив страхове відшкодування в сумі 79816,19 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №42089 від 13.05.2016р. на вказану суму.

Відповідач провів частковий розрахунок з позивачем, здійснивши виплату частини суми страхового відшкодування в розмірі 35689,10грн, що не заперечується позивачем.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач просить суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 13310,90 грн. (50000,00 грн. (ліміт відповідальності по майну) - 35689,10 грн. (виплачена відповідачем сума страхового відшкодування) - 1000,00 грн. (розмір франшизи)), які на його думку, є несплаченим відповідачем залишком страхового відшкодування за Полісом №АІ/8455438.

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає, що розрахунок суми страхового відшкодування в розмірі 79816,19грн було здійснено без врахування без урахування суми коефіцієнту зносу транспортного засобу та у зв'язку з тим, що відповідно аварійного сертифікату від 07.07.2016, яким встановлено вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу в розмірі 35689,10грн. та розрахунку коефіцієнту фізичного зносу, відповідно до якого коефіцієнт фізичного зносу складає 0,70, відповідачем виплачено позивачу суму страхового відшкодування в розмірі 35689,10грн, що, на думку відповідача, є належним виконанням та в повному обсязі свого зобов'язання щодо виплати страхового відшкодування.

Нормами статті 5 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до пункту 22.1. статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно з п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003р., відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів, а вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу відповідно до п. 2.3 Методики - це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісних транспортних засобів.

Системне тлумачення наведених вище положень чинного законодавства дає підстави вважати, що в разі пошкодження транспортного засобу розмір шкоди, завданої транспортному засобу, що підлягає відшкодуванню страховиком, визначається виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні його відновлювального ремонту.

У зв'язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику за Договором страхування позивач набув право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, оскільки відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-112цс13 та від 23.09.2015 у справі № 3-303гс15.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем розраховано та виплачено своєму страхувальнику суму страхового відшкодування на підставі рахунку СТО (ТОВ "Автоальянс Київ") № 02153 від 11.04.2016, відповідно до якого вартість ремонту автомобіля "Форд", реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 79 816,19 грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву вказує на те, що позивачем при розрахунку суми страхового відшкодування не враховано коефіцієнту фізичного зносу застрахованого ним автомобіля, у зв'язку з чим, відповідачем на підставі аварійного сертифікату від 07.07.2016 та розрахунку коефіцієнту фізичного зносу, відповідно до якого коефіцієнт фізичного зносу складає 0,70, визначено вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу в розмірі 35689,10 грн.

Згідно ст. 34.2 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Відповідно до п. п. 16-20 Типового положення про організацію діяльності аварійних комісарів, аварійний сертифікат - це документ, в якому зазначаються обставини і причини настання страхового випадку та розмір заподіяної шкоди. В аварійному сертифікаті зазначаються достовірні дані, які підтверджують об'єктивну інформацію про обставини і причини настання страхового випадку та розмір заподіяної шкоди.

Аварійний комісар, який складає аварійний сертифікат, несе персональну відповідальність за достовірність відомостей, зазначених у ньому. Аварійний сертифікат підписується аварійним комісаром, що з'ясував обставини і причини настання страхового випадку, і завіряється штампом.

Аварійний сертифікат складається у двох примірниках, один з яких видається страховику (страхувальнику), а другий зберігається в аварійного комісара. Зібрані матеріали (довідки, акти експертиз, малюнки, схеми тощо) видаються як додаток до аварійного сертифіката.

Аварійний комісар - особа, яка з'ясовує причини настання страхового випадку та визначає розмір збитків і відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Нацкомфінпослуг. Підставою для з'ясування обставин і причин настання страхового випадку та визначення розміру збитків є заява страховика (страхувальника). (п. п. 2, 11 Типового положення про організацію діяльності аварійних комісарів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 8 від 05.01.1998 року). На підставі проведеного дослідження і зібраних документів аварійний комісар складає аварійний сертифікат.

Разом з тим, відповідно до п. п. 3.3. - 3.6. Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України "Про затвердження Кваліфікаційних вимог до осіб, які здійснюють діяльність з визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків (аварійних комісарів) № 285 від 19.05.2011, що зареєстроване в Міністерстві юстиції України 8 червня 2011 р. за № 691/19429 видача Кваліфікаційного свідоцтва засвідчується підписом особи, яка його отримала, у журналі реєстрації виданих Кваліфікаційних свідоцтв. Отримання Кваліфікаційного свідоцтва не потребує внесення плати за його видачу. Кваліфікаційне свідоцтво видається Нацкомфінпослуг строком на три роки і є чинним на всій території України. Кваліфікаційне свідоцтво не підлягає переданню для використання іншими особами.

Відповідачем до матеріалів справи не надано доказів на підтвердження отримання аварійним комісаром ОСОБА_4 кваліфікаційного свідотства, яке було чинне станом на час складення ним аварійного сертифікату від 07.07.2016.

Крім того, доданий до аварійного сертифікату розрахунок коефіцієнту фізичного зносу застрахованого позивачем автомобіля виконано ОСОБА_5 та не підписано, ані аварійним комісаром, ані вказаною особою.

З урахуванням викладеного, суд не приймає вказаний аварійний сертифікат від 07.07.2016 та доданий до нього розрахунок коефіцієнту фізичного зносу застрахованого позивачем автомобіля у якості належного доказу на підтвердження визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля "Форд", реєстраційний номер НОМЕР_1.

У постановах Верховного Суду України від 12 березня 2012 року у справі №3-12гс12 та від 7 листопада 2011 року у справі № 3-118гс11 зазначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право регресу, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

До аналогічного висновку дійшов Верховний суд України в постановах від 15.04.2015 у справі № 910/7163/14 та від 17.02.2016 у справі № 6-2471цс15.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 12 листопада 2013 року в справі №905/4194/13, в якій вказано, що достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП, є платіжні доручення та рахунки на сплату послуг з ремонту пошкодженого ТЗ, а звіт про оцінку ТЗ є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення ТЗ. Реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення.

За таких обставин, у зв'язку з тим, що відповідач у передбачений законом спосіб не спростував встановленої позивачем вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля внаслідок його пошкодження в ДТП та розраховану позивачем суму страхового відшкодування, суд задля визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля "Форд", реєстраційний номер НОМЕР_1 приймає наявний в матеріалах справи рахунок СТО (ТОВ "Автоальянс Київ") № 02153 від 11.04.2016р.

Судом встановлено, що наведені у рахунку СТО, деталі та роботи знаходяться у причинно-наслідковому зв'язку з завданими застрахованому автомобілю пошкодженнями внаслідок ДТП, що відображені в доданій до матеріалів справи Довідці ДАІ і відповідачем не надано доказів протилежного.

Згідно з частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України) шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина фізичної особи ОСОБА_2, встановлена в судовому порядку, а відповідальність особи, яка керує транспортним засобом "ЗАЗ", реєстраційний номер НОМЕР_2, станом на дату ДТП, була застрахована відповідачем на підставі Полісу №АІ/8455438.

Відповідно до ст. 12.1. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до Полісу №АІ/8455438 розмір франшизи становить 1000,00грн, а ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну становить 50000,00грн.

Відповідач виконав своє зобов'язання перед позивачем з оплати страхового відшкодування частково на суму 35689,10 грн.

За таких обставин, до стягнення з відповідача підлягає сума страхового відшкодування в розмірі 13310,90 грн. (50000,00 грн. (ліміт відповідальності по майну) - 35689,10 грн. (виплачена відповідачем сума страхового відшкодування) - 1000,00 грн. (розмір франшизи)).

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності у нього обов'язку здійснити виплату позивачу суми страхового відшкодування в розмірі 13 310,90 грн.

Враховуючи все вищенаведене, суд дійшов висновку, що заявлені в справі №910/21754/16 позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі та до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума страхового відшкодування в розмірі 13310,90 грн.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 20.12.2016 у справі №910/21754/16.

Керуючись ст. ст 99, 101, 102, 103, 104, 105, Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.12.2016 у справі №910/21754/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.12.2016 у справі №910/21754/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/21754/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Л.Г. Смірнова

Судді М.А. Дідиченко

Л.В. Кропивна