ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2017 р. Справа № 917/44/17

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВіДі-Страхування", вул. В.Кільцева, 56,с.Софіївська Борщагівка,Києво-Святошинський район, Київська область,08131

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Статус", вул. Фрунзе, 225/ Ветеринарна,22, м. Полтава, Полтавська область,36000

про стягнення 50 000 грн.

суддя Тимощенко О.М.

Представники сторін:

від позивача: відсутні

від відповідача: відсутні

В судовому засіданні 21.02.2017 року суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Обставини справи: Розглядається позовна заява про стягнення 50000,00 грн. - страхового відшкодування.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, був належним чином та завчасно повідомлений про дату і час слухання справи (поштове повідомлення про вручення ухвали суду в матеріалах справи, арк. с. 91).

19.01.2017 року від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника, також у клопотанні позивач повідомив про підтримку своїх позовних вимог.

Відповідач повноважного представника в судове засідання не направив, поважності причин неявки суду не повідомив, вимог ухвал суду від 05.01.2017 року та від 02.02.2017 року не виконав. Про місце, дату та час проведення судового засідання повідомлений належним чином (поштове повідомлення про вручення ухвали суду в матеріалах справи, арк. с. 90).

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі Смірнова проти України).

Відповідно до пп. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

В зв'язку з тим, що необхідних для вирішення спору доказів, наявних у матеріалах справи достатньо, господарський суд двічі повідомляв належним чином відповідача про дату, час і місце судового розгляду, строк розгляду справи, встановлений ГПК України, закінчується, то справа розглядається без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами на підставі ст. 75 ГПК України.

У позовній заяві (п.1 прохальної частини) позивач просив суд витребувати повну інформацію по договору обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобі № 0242136 у Моторного (транспортного) страхового бюро України та долучити її до матеріалів справи.

Суд в ухвалі від 02.02.2017 року роз'яснив позивачу, що його клопотання не відповідає вимогам ст. 38 ГПК України, відклав вирішення даного клопотання до наступного судового засідання в зв'язку з неявкою представника позивача в судове засідання та у пункті 3 резолютивної частини ухвали від 02.02.2017 року запропонував позивачу привести його клопотання у відповідність до положень статті 38 ГПК України.

Оскільки позивач в судове засідання 21.02.2017 року не з'явився та не привів своє клопотання у відповідність до вимог статті 38 ГПК України суд відмовляє в його задоволенні.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

11.04.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ВіДі-Лізинг" (страхувальник), Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Хрещатик" (вигодонабувач) та Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВіДі-Страхування (страховик, позивач) був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту АС № 007314 (арк. с. 9-21), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням транспортним засобом Ford Transit Connect, д/н НОМЕР_1.

Відповідно до п. 1.3, п. 3.2.1. договору страхування, позивач взяв на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування у випадку настання страхового випадку, у тому числі ДТП.

14.02.2014 року на вул. Московській в м. Миколаїв сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю автомобіля НОМЕР_2, під керуванням водія Бодашкіна CO., автомобіля Skoda, д/н BE 5342 ВН, під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля FAW, д/н BE 8431 АС, під керуванням водія ОСОБА_2

Згідно довідки ВДАІ №9350154 (арк. с. 25) та постанови Корабельного районного суду міста Миколаєва від 20.03.2014 року у справі № 488/1273/14-п (арк. с. 26) дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення ОСОБА_2 п. 2.3 Б Правил дорожнього руху України.

Вищевказаною постановою Корабельного районного суду міста Миколаєва ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

18.08.2014 року страхувальник звернувся до страховика (позивача) із вимогою про виплату страхового відшкодування за страховий випадок, що стався 14.02.2014 року з автомобілем НОМЕР_2 (арк. с. 27).

09.09.2014 р. позивачем на підставі страхового акту №КР-008630 від 02.09.2014 року та розрахунку суми страхового відшкодування до нього, виходячи з рахунку ТОВ «Терра Моторс» № ТОВ-000895 від 30.07.2014 pоку (арк. с. 28-31), було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 58 794,35 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2646 від 09.09.2014 року (арк. с.32).

Таким чином, до позивача, на думку останнього, перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Cтаном на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу FAW, д/н BE 8431 АС була застрахована у Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Статус" (відповідач) згідно із полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/242136 (арк. с. 34). Полісом встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну в розмірі 50 000,00 гривень.

На підставі вищевикладеного позивач звернувся до суду за з даним позовом і просить суд стягнути з відповідача 50000,00 грн. страхового відшкодування в порядку регресу.

При прийнятті рішення зі спору суд виходив з наступного.

За змістом положень ч. 1 ст. 355 Господарського кодексу України обєкти страхування, види обовязкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються ЦК України, цим Кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

У справі, що розглядається, спір виник між двома страховими компаніями щодо відшкодування витрат, понесених у звязку із виплатою коштів за договором добровільного майнового страхування, а саме щодо застосування до таких правовідносин положень ст. ст. 993, 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України Про страхування.

У відповідності до положень ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Нормами статті 5 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів встановлено, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно ст. 6 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Згідно з статтею 22 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум , зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну в наслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

У відповідності до пункту 29 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

В статті 9 Закону України Про страхування" визначено, що страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Обставини даної справи свідчать про те, що позивачем згідно умов договору та відповідно до приписів чинного законодавства було виплачено страхувальнику страхове відшкодування на загальну суму 58 794,35 грн.

Статтею 993 Цивільного кодексу України та статтею 27 Закону України "Про страхування" визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Пункт 38.1.1. статті 38 ЗУ Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачає, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

Отже, системний аналіз положень Закону Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів дає підстави для висновку, що у момент укладення договору обов'язкового страхування страховик приймає на себе зобов'язання відповідати перед невизначеним і невідомим заздалегідь колом осіб за майнову шкоду, завдану цим особам страхувальником відповідальності, тобто приймає на себе фінансові ризики виплати відшкодування завданої страхувальником іншій особі майнової шкоди.

Згідно зі ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого.

Згідно зі ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Отже, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Особою, відповідальною за завдані збитки, може бути як безпосередній заподіювач шкоди, так і страхова компанія, відповідальна за останнього.

Як встановлено судом, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу FAW, д/н BE 8431 АС на момент ДТП була застрахована у Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Статус" (відповідач), згідно полісу № АС/242136 (арк. с. 34) то відповідно до положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов'язок щодо відшкодування збитку, завданого внаслідок ДТП водієм транспортного засобу FAW, д/н BE 8431 АС покладається на відповідача.

Таким чином, відповідач є зобов'язаною особою у відповідності до договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відшкодувати завдані винуватцем ДТП матеріальні збитки, які складають 50000,00 грн.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які вказані позивачем як підстава позову, не спростував, доказів сплати шкоди не надав, господарський суд приходить до висновку, що позов про стягнення 50000,00 грн. страхового відшкодування в порядку регресу підлягає задоволенню.

Судові витрати у даній справі, у відповідності до ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 33,43,49,75,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Статус" (вул. Фрунзе,225/Ветеринарна,22 , м. Полтава, Полтавська область,36003, ідентифікаційний код 31201694) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВіДі-Страхування" (вул. В.Кільцева, 56,с.Софіївська Борщагівка, Києво-Святошинський район, Київська область,08131, ідентифікаційний код 35429675) 50000,00 грн. страхового відшкодування, 1378,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 22.02.2017 року

Суддя Тимощенко О.М.