ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21 лютого 2017 р. Справа № 903/2/17

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення 2253,49 грн.

Суддя Костюк С.В

при секретарі Коритан Л.Ю.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_3, ОСОБА_4, дов. від 17.04.2015 року

від відповідача: ОСОБА_5, підприємець

Права та обов'язки учасникам судового процесу роз'яснені відповідно до ст. ст. 20, 22 ГПК України.

Відводу складу суду не заявлено.

Клопотання про фіксацію судового процесу технічними засобами не поступало.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть: Позивач - ФОП ОСОБА_3 ставить вимогу стягнути з відповідача - ФОП ОСОБА_2 2253,49 грн., з них 1319 грн. заборгованості по орендній платі, 849,17 грн. інфляційних та 85,32 грн. - 3% річних.

При обґрунтуванні заявленої вимоги посилається на договори оренди торгового місця №№83,84,187, відповідно до яких відповідачу надавались в оренду торгові місця, а останній зобов'язався сплачувати орендну плату до 5 числа поточного місяця (п.4.3). Розмір орендної плати по договорах оренди №№83,84 становив 364 грн. в місяць, по договору №187-591,50 грн., в листопаді 2014 року відповідачу направлено попередження погасити борг в сумі 1319,50 грн. та повідомлено про розірвання договорів з 01.11.2014 року, однак заборгованість за жовтень 2014 року відповідачем не погашена.

На суму заборгованості, з 5 листопада 2014 року по 30.12.2016 року нараховано інфляційні в сумі 847,17 грн. та 3% річних - 85,32 грн.

Відповідач надав суду пояснення в якому вказує, що здійснює підприємницьку діяльність з 1994 року, своєчасно сплачує необхідні платежі, в тому числі за оренду торгових місць позивачу, в підтвердження долучає квитанції до прибуткових касових ордерів про оплату торгових місць.

Також зазначає, що позивач порушував розділ 5 договору оренди "умови використання земельної ділянки", яка згідно договору суборенди від 31.01.2014 року була йому надана загальною площею 29252 кв.м. для розміщення торгово-розважального комплексу, а фактичну передавав її в оренду підприємцям, укладаючи договори оренди торгових місць. З врахуванням зазначеного в поясненні, вважає позов безпідставним та просить відмовити в його задоволенні.

Також подав клопотання долучити до матеріалів справи квитанції до прибуткових касових ордерів, що підтверджують оплату за оренду торгових місць, копію трудового договору між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 та довіреності на повноваження ОСОБА_6

Присутній в судовому засіданні 31.01.2017 року ОСОБА_6 вказав, що 13.02.2014 року між ОСОБА_1 та ним було укладено трудовий договір, відповідно до умов якого він виконував по сумісництву роботу менеджера адміністративної діяльності, роботу із орендарями земельних ділянок, а також касира на непостійній основі. СПД ОСОБА_1 надана довіреність від 13.02.2014 року, якою визначено права, в тому числі розривати договори оренди. 30.09.2014 року, як представник ФОП ОСОБА_1, уклав угоду з ФОП ОСОБА_2 про розірвання договорів оренди торгових місць від 01.02.2014 року, згідно даних угод заборгованість відсутня.

21.02.2017 року на виконання вимоги ухвали суду від 31.01.2017 року позивач надав касову книгу ФОП ОСОБА_1 за період з 26.09.2014 року до моменту припинення діяльності (31.10.2014 року), прибуткові касові ордерів №№1778,1779,1860,1861, акт від 30.09.2014 року щодо знищення програмних продуктів « 1С-бухгалтерія» з додатками, рішення Луцького міськрайонного суду.

В поясненні від 21.02.2017 року вказав, що громадянин ОСОБА_7 дійсно по трудовому договору з ФОП ОСОБА_1 виконував окремі виробничі обов'язки згідно довіреності з 13.02.2014 року по 01.11.2014 року (наказ про звільнення №5-к від 01.11.2014 року); однак даною довіреністю йому не делегувались повноваження щодо підписання і/або розірвання договорів оренди торгового місця із СПД; факт розірвання договорів від 01.02.2014 року спростовується доводами відповідачки щодо оплати торгових місць за жовтень 2014 року; відповідачем не зазначено умови договорів оренди, якою передбачалось дострокове їх розірвання; представлені відповідачем корінці прибуткових касових ордерів за жовтень 2014 року не відповідають вимогам Постанови правління НБУ №637 від 15.12.2004 року, зареєстрованої в МЮ 13.01.2015 року за №40/10320, оскільки оформлені неналежним чином (відсутність відтиску печатки), підписання неналежними особами, не проведено по матеріалах бухгалтерського та податкового обліку; в зв'язку із знищенням програмного забезпечення « 1С-бухгалтерія» з 26.09. по 30.10.2014 року касові ордери та касова книга велись в ручному режимі і з 26.09.2016 року оформлено касові ордери за №№1778,1779, останні операції - 29.10.2014 року за №№1960,1861, інші касові ордери не виписувались; на наданих відповідачем ПКО після 26.09.2014 року відсутній відтиск печатки ФОП ОСОБА_1, яка є обов'язковою з моменту їх введеня згідно наказу №1 від 13.02.2014 року; відповідачем не представлено доказів на підставі яких договорів нею проводилась господарська діяльність на території земельної ділянки в жовтні 2014 року, яка на той час перебувала в суборенді ФОП ОСОБА_1 по договору з ПрАТ «Шацьке РТП» включно по 31.10.2014 року.

Від відповідача поступило клопотання про долучення до матеріалів справи угод від 30.09.2014 року про розірвання договорів оренди торгового місця №84 та №83 від 01.02.2014 року, які підписані довіреною особою ФОП ОСОБА_1, ОСОБА_6 і підприємцем ОСОБА_2

Також в судове засідання подано клопотання про призначення почеркознавчої експертизи підпису ФОП ОСОБА_1 на договорах оренди торгового місця №№83,84 та 187 від 01.02.2014 року, укладених між позивачем та відповідачем.

Необхідність проведення експертизи обґрунтовує тим, що підпис на даних договорах не ОСОБА_1, а особи, яка не мала законних підстав їх підписувати.

Дане клопотання розглянуто в судовому засіданні та відхилено як безпідставне, оскільки в силу положень ст.41 ГПК України судова експертиза призначається з метою роз'яснення питань, що виникають при вирішення господарського спору і потребують спеціальних знань, водночас при розгляді даного спору такі питання відсутні, а отже підстав для призначення судової експертизи не має.

В судовому засіданні представники позивача підтримали позовну вимогу і просять позов задоволити, відповідач проти позову заперечує.

З матеріалів справи, пояснень представників сторін вбачається наступне.

Як встановлено Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 03.08.2016 року у справі №903/1306/14, яка залишена без змін Постановою Вищого господарського суду України від 25.10.2016 року, підприємець ОСОБА_1 на підставі договору суборенди земельної ділянки від 04.01.2014 року, укладеному з Приватним акціонерним товариством «Шацьке РТП», орендувала земельну ділянку для розміщення торгово-розважального комплексу за адресою АДРЕСА_1, договір припинено з 01.11.2014 року.

В період дії договору суборенди, а саме 01.02.2014 року між ФОП ОСОБА_1 (Ринок по договору) та ФОП ОСОБА_2 (Продавець по договору) було укладено три договори оренди торгового місця, а саме №№83,84,187.

Відповідно до п.1.1 яких Ринок надає Продавцю в оренду торгівельне місце, а Продавець зобов'язується використовувати його відповідно до умов цього договору, Правил торгівлі на ринку, вимог чинного законодавства та сплачувати Ринку плату, передбачену цим договором.

Згідно п.1.5 договорів оренди торгового місця №№83,84 вартість за один календарний місяць становить 364 грн., торгового місця №187 - 591,50 грн. без ПДВ.

По п.4.3 договорів орендна плата сплачується в касу Ринку або на розрахунковий рахунок Ринку до 5 числа поточного місяця.

В підтвердження оплати за оренду торгових місць до жовтня 2014 року позивач надав прибуткові касові ордери та книгу їх реєстрації.

Згідно заявленої вимоги просить стягнути заборгованість по оренді за жовтень 2014 року в сумі 1319 грн. (364+364+591,50 грн.).

Відповідач, заперечуючи наявність боргу, надав квитанції про оплату торгових місць ФОП ОСОБА_1 за березень (дві), квітень, серпень та квитанції до прибуткового касового ордеру за травень-липень, вересень, жовтень 2014 року. (а.с.40-44,47)

Водночас, квитанції №№1939,1940,1941 (а.с.47), як доказ оплати оренди торгових місць за жовтень 2014 року, не приймаються судом до уваги, оскільки дані не скріплені печаткою позивача, оригіналів даних квитанцій не надано, а згідно касової книги ФОП ОСОБА_1 за період з 26.09.2014 року до моменту припинення діяльності (31.10.2014 року) зареєстровані прибуткові касові ордери №1778 від 26.09.2014 року, №1779 від 26.09.2014 року, №1860 від 29.10.2014 року, №1861 від 29.10.2014 року.

Тобто, надані відповідачем квитанції за №№1939, 1940, 1941, взагалі відсутні в книзі реєстрації.

Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цивільними актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 174 Господарського кодексу України (далі ГК України) передбачено, що господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно частини 1 статті 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Абзацом 2 частини 1 статті 175 ГК України визначено, що майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 статті 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно частини 4 статті 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України).

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем за своєю природою є правовідносинами за договором оренди.

Частиною 1 статті 283 ГК України передбачено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до частини 1 статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 1 статті 762 ЦК України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно частин 1, 4 статті 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Враховуючи те, що доказами поданими позивачем підтверджено заборгованість за жовтень 2014 року в сумі 1319,50 грн., однак згідно заявленого позову ставиться вимога стягнути заборгованість в сумі 1319 грн., вимога в даній частині підставна і підлягає задоволенню.

Як слідує з позовної заяви позивач, крім основного боргу, просить стягнути інфляційні в сумі 849,17 грн., 3% річних в сумі 85,32 грн. з листопада 2014 року по грудень 2016 року.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно частини 2 статті 625 ЦК України боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суд України № 14 від 17.12.2013 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" із подальшими змінами та доповненнями, визначено, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як і інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, сплата трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних нарахувань є відшкодуванням матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманням компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Відповідно до листа Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97 р., індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

Згідно розрахунку позивача, інфляційні в сумі 849,47 грн. та 3% річних в сумі 85,32 грн. нараховано на суму боргу 1319 грн. правомірно, а тому в даній частині позов слід задоволити. (а.с.19-22)

Згідно частини 1 статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доводи відповідача про розірвання договорів оренди торгових місць з 30.09.2014 року згідно угод про розірвання договорів оренди торгового місяця, відповідно за №№83,84,187, які підписано зі сторони ФОП ОСОБА_1 представником Ринку за довіреністю від 13.02.2014 року №3180 ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_2 не беруться судом до уваги, виходячи з наступного.

За умовами угод від 30.09.2014 року сторони дійшли взаємної згоди про розірвання договорів оренди торгових місць №83,84,187 від 01.12.2014 р. з "30" вересня 2014 року; та дійшли згоди, що заборгованість "продавця" перед "ринком" станом на 30.09.2014 р. становить 0,00 грн.; з моменту набрання чинності даної угоди, сторони не вважаються пов'язаними будь-якими правами чи обов'язками; дані угоди набирають чинності з моменту її підписання сторонами.

Повноваження ОСОБА_6 на здійснення відповідних дій від імені ОСОБА_1, підтверджуються довіреністю від 13.02.2014 р., (посвідчена приватним нотаріусом Луцького РНО Гордійчук М.В.), згідно якої ФОП ОСОБА_1, на підставі усного договору - доручення, уповноважила ОСОБА_6 бути її представником, зокрема, з наданням права укладати від імені ОСОБА_1 як фізичної особи - підприємця, договори, які б стосувалися її підприємницької діяльності (в тому числі договори найму (оренди) приміщень, договори страхування майна, що використовується для здійснення підприємницької діяльності тощо), вносити до них зміни, припиняти (розривати) такі договори у випадках і на умовах, відомих представникам ФОП ОСОБА_1

Водночас, вищевикладеним та первинними доказами спростовується відсутність заборгованості відповідача перед позивачем за жовтень 2014 року.

Також відповідач в наданому суду поясненні стверджує про оплату оренди за жовтень 2014 року та представляє в підтвердження цього квитанції до прибуткових касових ордерів за №№1939,1940,1941, які судом не взято до уваги із-за їх неналежного оформлення (відсутність печатки ФОП ОСОБА_1).

Крім того згідно пункту 9.6 договорів оренди торгового місця №83,84,187 від 01.02.2014 р. дострокове припинення договору відбувається автоматично, через 10 календарних днів після відправлення письмового повідомлення стороні договору.

А, як вбачається з матеріалів справи, попередження про розірвання договорів ФОП ОСОБА_1, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, направила ФОП ОСОБА_9 05.11.2014 р., та отримано останньою 05.12.2014 р. (а.с.14-15)

При вирішенні даного спору врахована правова позиція викладена в Постанові Вищого господарського суду України від 25.10.2016 року у справі №903/1306/14.

Оскільки спір до суду доведений з вини відповідача, витрати позивача по сплаті судового збору згідно ст.49 ГПК України слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.193 Господарського кодексу України, ст. ст. 526,610,612,625,759,762 Цивільного кодексу України, ст. ст. 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України , господарський суд України,-

в и р і ш и в:

1.Позов задоволити повністю.

2.Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_1) в користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_3, ІПН НОМЕР_2, р/р НОМЕР_3 АТ "Ощадбанк") 2253,49 грн., з них 1319 грн. заборгованості по орендній платі, 849,17 грн. інфляційних та 85,32 грн. - 3% річних, а також 1378,00 грн. витрат по судовому збору.

3.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено

24.02.2017

Суддя С. В. Костюк