РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2017Справа №910/23340/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОРГАНІЧНІ РІШЕННЯ»

До Державного підприємства «УКРВЕТСАНЗАВОД»

про виконання обов'язку з поставки товару 875 000,00 грн.

Суддя Мельник В.І.

Представники:

Від позивача не з?явився

Від відповідача Перехристюк А.І., довіреність № 21 від 04.01.2017

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ОРГАНІЧНІ РІШЕННЯ" (далі-позивач) подало на розгляд Господарського суду міста Києва позов до Державного підприємства "УКРВЕТСАНЗАВОД" про виконання обов'язку з поставки товару 875 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2016 порушено провадження у справі № 910/23340/16 та призначено розгляд на 20.01.2017.

В судове засідання 20.01.2017 представник відповідача з'явився, заперечив проти позовних вимог.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали про порушення провадження у справі не виконав.

Суд вирішив відкласти судовий розгляд справи у зв'язку з відсутністю представника відповідача.

Ухвалою суду від 20.01.2017 відкладено розгляд справи на 13.02.2017.

В судове засідання 13.02.2017 представник позивача повторно не з'явився, причини неявки суду не повідомив.

В судове засідання 13.02.2017 представник відповідача з'явився, просив суд відмовити в задоволенні позову надав суду відзив на позовну заяву.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 13.02.2017 без участі представника позивача, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору та з огляду на встановлений статтею 69 ГПК України строк вирішення спору.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 13.02.2017 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оглянувши в судовому засіданні оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, Господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем та відповідачем було укладено Договір поставки від 02.02.2015 №КП-02/38938021/15,

Відповідно до п. 1.1 Договору постачальник зобов'язується передати у власність покупця, а покупець в порядку та на умовах, визначених цим Договором, зобов'язується оплатити ти прийняти обезжирений кістковий преципітат, що надалі іменується товар.

Загальна кількість товару, що має бути поставлений за цим договором складає 500 (п'ятсот) тон. Поставка товару здійснюється відповідно до графіку, який є невід'ємною частиною цього договору (п. 1.2 Договору).

Позивач зазначив, що направляв на адресу відповідача примірники графіку, в підписанні яких було позивачу було відмовлено у зв'язку із тим, що постачальник не є виробником товару, в силу чого воно не може гарантувати строки та обсяги поставки товару, зазначені в надісланому позивачем графіку. Проте, позивач зазначає, що згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців до структури відповідача входять 16 відокремлених підрозділів (заводи-виробники), а тому відповідач на думку позивача має можливість спланувати строки та обсяги поставок товару.

Ціна Товару визначена п. 3.1 Договору та складає 1750 (одна тисяча сімсот п'ятдесят) гривень за одну тону.

Пунктом 3,5 Договору передбачено, що покупець вносить (перераховує) аванс у розмірі 50 (п'ятдесят) % від загальної ціни окремої партії товару протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання від постачальника документа на оплату товару, що поставляється. Решту товару покупець оплачує протягом 3 (трьох) банківських днів з дня отримання Товару.

На виконання пункту 3.5 Договору покупець 20.04.2015 року перераховував на розрахунковий рахунок постачальника суму грошових коштів в розмірі 17 500 (сімнадцять тисяч п'ятсот) гривень, в якості авансу за 20 (двадцять) тон товару, що підтверджується банківською випискою від 20.04.2015 року.

Відповідно до п. 4.2 Договору постачальник зобов'язується поставити товар покупцю протягом 3 (трьох) календарних днів з дати отримання постачальником передплати за товар.

Згідно з п. 4.3 Договору постачальник зобов'язується протягом 3 (трьох) календарних днів з дня отримання передплати за товар повідомити покупця про те, на якому з складів, вказаних в п. 4.2 цього договору, відбудеться поставка передплаченого товару.

Позивач зазначив, що без обґрунтованих причин, відповідачем було повернуто сплачений. На лист позивача щодо причини повернення авансу, постачальником відповіді надано не було. В зв'язку із вище зазначеним позивач звернувся до суду та просить зобов'язати відповідача здійснити на користь позивача поставку 500 обезжиреного кісткового преципітату згідно Договору від 02.02.2015 року №КП-02/38938021/15.

Відповідач проти задоволення позову заперечив, зазначивши наступне.

23 березня 2015 року позивач звернувся до відповідача з вимогою узгодити та підписати графік поставки товару або надати обґрунтовану відповідь на дану вимогу.

01 квітня 2015 року відповідачем було направлено на адресу позивача листа щодо підписання графіку поставок товару, в якому відповідач повідомив позивача про неможливість підписати графік поставки товару згідно Договору поставки від 02.02.2015 року № КП- 02/38938021/15, в зв'язку з тим, що не може гарантувати строки та обсяги поставок Товару, які зазначені в графіку. В зв'язку із неможливістю досягнення згоди щодо графіку поставки товару за Договором, керуючись п. 6 даного Договору, 05 травня 2015 року, Відповідач направив на адресу позивача листа, в якому просив підписати додаткову угоду про розірвання Договору, в зв'язку з тим, що відповідач не в змозі виконати Договір на передбачених в ньому умовах, через незалежні від відповідача обставини, а саме дефіциту сировини (кістки) для виготовлення кісткового преципітату, який є предметом Договору поставки від 02.02.2015 р. № КП-02/38938021/15.

19 квітня 2016 року відповідач повторно направив на адресу позивача листа щодо підписання додаткової угоди про розірвання Договору від 02.02.2015 р. № КП-02/38938021/15.

Однак, станом на січень 2017 року позивач Додаткової угоди не підписав, обґрунтованої відмови від підписання Додаткової угоди про розірвання Договору не надав.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та дослідивши в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Внаслідок укладення договору між сторонами згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) ( ст. 530 ЦК України).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Відповідно до частини сьомої зазначеної статті не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Умови зазначеного договору свідчать про те, що за своєю правовою природою він є договором поставки.

Згідно з ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 ст. 188 Господарського кодексу України передбачено, що якщо сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Відповідно до ч. З ст. 188 Господарського кодексу України, сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

Як вбачається із матеріалів справи позивачем отримано лист від 05.05.2015 із текстом Додаткової угоди, 15.05.2015, що підтверджується копією поштового відправлення №227 (копія наявна в матеріалах справи).

Враховуючи вище зазначене позивач був належним чином повідомлений про неможливість відповідача виконати вимоги Договору та розірвання останнього, що підтверджується матеріалами справи.

За таких обставин позовні вимоги є не обгрунтованими та такими що не підлягають задоволенню з покладенням на позивача судових витрат у справі на підставі положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги (ч. 1 ст. 93 ГПК України), якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 20.02.2017

Суддя Мельник В.І.