донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

15.02.2017 року справа №908/2025/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: судді За участю представників сторін: від позивача: від відповідача:Мартюхіна Н.О. Агапов О.Л., Малашкевич С.А. не з'явились; Прокоф'єв С.А. - за довіреністю б/н від 03.01.2017 року;
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент", м. Запоріжжя
на рішення господарського суду Запорізької області
від25.08.2016 року
у справі№ 908/2025/16 (суддя Гандюкова Л.П.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент", м. Запоріжжя
до відповідача проЗапорізької митниці Державної фіскальної служби України, м. Запоріжжя стягнення 10465,05 грн. матеріальної шкоди

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2016 року до господарського суду Запорізької області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент" (далі за текстом - ТОВ "Технохімреагент") з позовною заявою в якій просило стягнути з Державного бюджету України 10465,05 грн. матеріальної шкоди, завданої протиправним рішенням та діями відповідача Запорізької митниці Державної фіскальної служби України (далі за текстом - Запорізька митниця ДФС).

Рішенням господарського суду Запорізької області від 25.08.2016 року у справі №908/2025/16 у задоволенні позову ТОВ "Технохімреагент" до Запорізької митниці ДФС про стягнення 10465,05 грн. матеріальної шкоди відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач - ТОВ "Технохімреагент" звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та як наслідок прийняти нове рішення, яким позовні вимоги про стягнення з Державного бюджету України на користь ТОВ "Технохімреагент" 10465,05 грн. матеріальної шкоди, завданої протиправним рішенням та діями Запорізької митниці ДФС задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального права з тих підстав, що рішення господарського суду першої інстанції прийнято з неповним з'ясуванням всіх фактичних обставин справи оскільки, обов'язок відшкодування завданої шкоди неправомірними діями виник не з рішення суду, а з протиправних дій службовців митниці, а тому, на думку апелянта, шкода у вигляді інфляційних втрат підлягає відшкодуванню.

Так, елементи складу цивільного правопорушення позивач вбачає в наступних обставинах:

- протиправна поведінка: внаслідок прийняття Запорізькою митницею ДФС протиправних рішень з 19.09.2013 року по 01.03.2016 року ТОВ "Технохімреагент" був позбавлений власних грошових коштів, не мав можливості ними розпоряджатися;

- шкода: втрати від інфляції склали 10465,05 грн.;

- причинний зв'язок між протиправною поведінкою Запорізької митниці ДФС і шкодою завданою позивачу у формі втрат інфляції: обумовлений тими обставинами, що б у випадку неприйняття митних протиправних рішень №112050000/2013/000752/2, №112050000/ 2013/000762/2 була оформлена МД №/2010/009175 і позивачу не прийшлось би сплачувати додаткові митні платежі у сумі 12676,81 грн.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.01.2017 року апеляційну скаргу ТОВ "Техенергохім" сформовано колегію суддів у складі: Мартюхіна Н.О. - головуючий (суддя-доповідач), Агапов О.Л., Малашкевич С.А.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 19.01.2017 року відновлено ТОВ "Техенергохім" пропущений процесуальний строк для подання апеляційної скарги, прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено її розгляд в судовому засіданні на 15.02.2017 року об 12 год. 30 хв.

15.02.2017 року в судовому засіданні апеляційної інстанції був присутній представник відповідача - Запорізької митниці ДФС, який заперечував проти доводів викладених в апеляційній скарзі про що вказав про їх безпідставність, просив суд залишити рішення господарського суду Запорізької області від 25.08.2016 року у справі №908/2025/16 без змін.

Представники апелянта, в судове засідання призначене на 15.02.2017 року не з'явилися. Через канцелярію суду направили клопотання про розгляд справи без участі представника ТОВ "Техенергохім".

Відповідно до вимог ст. 98 ГПК України про час і місце судового засідання сторін повідомлено належним чином. Явка сторін не визнавалась обов'язковою.

Особливості меж перегляду справи в апеляційній інстанції, передбачені нормами ст. 101 ГПК України, які полягають у тому, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Нормами частини 2 цієї статті передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду встановила наступне.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 05.03.2014 року у справі №П/808/275/14, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30.09.2014 року, адміністративний позов ТОВ "Техенергохім" до Запорізької митниці Міндоходів задоволений, визнано протиправними та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів №112050000/2013/000752/2 від 17.09.2013 року та №112050000/2013/000762/2 від 19.09.2013 року, прийняті Запорізькою митницею Міндоходів у відношенні ТОВ "Техенергохім".

Відповідно до даних які містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень постанова Запорізького окружного адміністративного суду від 05.03.2014 року у справі №П/808/275/14 набрала законної сили 30.09.2014 року.

Із постанови адміністративного суду вбачається, що за результатами розгляду поданих ТОВ "Технохімреагент" документів Запорізькою митницею прийняте рішення №112050000/2013/000752/2 від 17.09.2013 року та №112050000/2013/000762/2 від 19.09.2013 року про коригування митної вартості товарів (з 1,765 доларів США/кг до 1,97 доларів США/кг), оскільки подані декларантом документи не містять всіх даних, відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості товару.

Адміністративним судом встановлено, що в митного органу під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості поставленого ТОВ "Техенергохім" товару були відсутні підстави для сумнівів щодо числового значення заявленої декларантом - ТОВ "Техенергохім" митної вартості, оскільки подані декларантом документи містили в числовій формі об'єктивні дані про митну вартість товару. Проте митницею не було визнано заявлену декларантом митну вартість ввезеного товару та було прийнято рішення про її коригування. З оскаржуваних рішень про визначення митної вартості товару за методом № 6 не вбачається, в чому саме полягала неможливість визначення митної вартості за першим методом на підставі наявних документів, поданих позивачем.

Згідно з ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13.02.2015 року у справі №К/800/5829/15 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Запорізької митниці Міндоходів України на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 05.03.2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30.09.2014 року.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень касаційна скарга на цей час не розглянута.

Після скасування рішень про коригування митної вартості товарів ТОВ "Техенергохім" звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом про зобов'язання надати висновок до ГУ ДКС України в Запорізькій області про повернення надмірно сплачених платежів у розмірі 12676,81 грн. та стягнення митних платежів.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 31.08.2015 року у справі №808/932/15, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24.05.2016 року, адміністративний позов ТОВ "Техенергохім"до Запорізької митниці Міндоходів, ГУ ДКС України у Запорізькій області, за участю прокуратури Запорізької області про зобов'язання вчинити певні дії та стягнення надмірно сплачених митних платежів у розмірі 12676,81 грн., задоволений частково, зобов'язано Запорізьку митницю ДФС надати висновок до ГУ ДКС України у Запорізькій області про повернення ТОВ "Техенергохім" надмірно сплачених митних платежів у розмірі 12676,81 грн.

Із вищевказаної постанови адміністративного суду слідує, що судом відмовлено ТОВ "Техенергохім" в задоволенні вимоги щодо стягнення надмірно сплачених митних платежів, оскільки при поверненні надмірно сплачених митних платежів Запорізька митниця повинна дотриматися відповідної процедури повернення платникам податків коштів, надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, визначено Порядком повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затвердженим наказом Державної митної служби України від 20.07.2007 року за №618.

В постанові Запорізького окружного адміністративного суду від 31.08.2015 року встановлено, що оскільки рішення про коригування митної вартості товарів, прийняті Запорізькою митницею ДФС №112050000/2013/000752/2 від 17.09.2013 року та №112050000/2013/000762/2 від 19.09.2013 року визнані протиправними та скасовані судом, у ТОВ "Техенергохім" виникло право на звернення до митного органу з заявою про повернення надмірно сплачених митних платежів у розмірі 12676,81 грн. ТОВ "Техенергохім" відповідно до вимог Порядку № 618 звернувся до митного органу з заявою щодо повернення надмірно сплачених митних платежів, ТОВ "Техенергохім" виконані всі передбачені законодавством дії для повернення надмірно сплачених коштів, суд прийшов до висновку про необхідність зобов'язати Запорізьку митницю надати висновок до ГУ ДКС України у Запорізькій області про повернення ТОВ "Техенергохім" надмірно сплачених митних платежів у розмірі 12676,81 грн. Оскільки Запорізька митниця не виконала процедурних обов'язків щодо алгоритму дій, покладених на неї Порядком № 618 та Порядком № 882/1188, то вимога щодо стягнення з Державного бюджету України на користь ТОВ "Техенергохім" надмірно сплачених при митному оформленні товару за вантажно-митними деклараціями митні платежі в розмірі 12676,81 грн. є передчасною.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19.07.2016 року у справі № К/800/15851/16 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Запорізької митниці ДФС на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 31.08.2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24.05.2016 року у справі №808/932/15.

Відповідно до Єдиного державного реєстру судових рішень касаційна скарга на даний час не розглянута.

В силу ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України. Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов'язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

В силу ч. 3 ст. 4 ГПК України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" згадані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду.

У преамбулі та ст. 6 § 1 Конвенції, рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 року у справі "Совтрансавто-Холдінг" проти України" (заява №48553/99), рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 року у справі "Брумареску проти Румунії" (заява №28342/95), а також рішенні Європейського суду з прав людини "Ukraine-Tyumen проти України", (заява №22603/02) встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

З огляду на зазначене колегія суддів вважає, що обставини встановлені в постановах Запорізького адміністративного окружного суду, які залишені без змін ухвалами Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду, у справах №П/808/275/14 та №808/932/15 не потребують повторного доказування при вирішенні спору у даній справі, зокрема обставини, визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, прийняті Запорізькою митницею ДФС №112050000/2013/000752/2 від 17.09.2013 року та №112050000/2013/000762/2 від 19.09.2013 року, які стали підставою сплати ТОВ "Техенергохім" надмірно сплачених митних платежів у розмірі 12676,81 грн..

Постановою державного виконавця відділу ПВР УДВС ГТУЮ у Запорізькій області від 26.01.2016 року ВП № 49940878 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №808/932/15, виданого 21.01.2016 року.

25.02.2016 року Запорізькою митницею ДФС видано висновки №№ 24, 25, 26, 27 про повернення з бюджету мита на товари та податку на додану вартість на суму 1459,92 грн., на суму 4784,05 грн., на суму 1504,08 грн., на суму 4928,76 грн., відповідно, всього на загальну суму 12676,81 грн.

Зазначені висновки листом (вих.№26/11/08-70-25-03 від 25.02.2016р.) направлені Запорізькою митницею ДФС до ГУ ДКС України у Запорізькій області.

У вищевказаному листі також зазначено, що станом на 26.02.2016 року ТОВ "Техенергохім" має податковий борг у сумі 1007928,19 грн.

Враховуючи той факт, що у ТОВ "Техенергохім" був в наявності податковий борг, який на думку відповідача виключав повернення грошових коштів в силу приписів ст. 43 Податкового кодексу України, Запорізькою митницею ДФС рішення суду було виконане лише в примусовому порядку відповідно до постанови державного виконавця у виконавчому провадженні ВП № 49940878.

Звертаючись до суду першої інстанції, позивач - ТОВ "Техенергохім" посилався на те, що судове рішення Запорізькою митницею Міндоходів в добровільному порядку виконане не було, і лише в примусовому Запорізька митниця виконала вимоги державного виконавця і видала висновки про повернення позивачу надміру сплачених сум. Внаслідок прийняття Запорізькою митницею протиправного рішення і тривалим невиконанням судового рішення, він з 19.09.2013 року по 01.03.2016 року був позбавлений власних грошових коштів, а тому просить стягнути з відповідача збитки у вигляді інфляційних втрат у розмірі 10465,05 грн.

Господарський суд першої інстанції при розгляді позовних вимог дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 10465,05 грн. матеріальної шкоди, що складає суму нарахованих позивачем у період з 19.09.2013 року по 01.03.2016 року інфляційних втрат є необґрунтованими та недоведеними.

Колегія Донецького апеляційного господарського суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду першої інстанції підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

Указом Президента України від 13.04.2011 року №460/2011 "Про Положення про Державну казначейську службу України", було затверджено відповідне Положення та встановлено, що Державна казначейська служба України є правонаступником прав та обов'язків Державного казначейства України - урядового органу державного управління, що діяв у системі Міністерства фінансів України.

У відповідності до Положення про Державну казначейську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 року №215 "Про затвердження Положення про Державну казначейську службу України", Державна казначейська служба України (казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Пунктом 24 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30.01.2013 року № 45), стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу казначейства, в якому обслуговується боржник, документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку, а саме: заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних про перерахування коштів у готівковій формі через банки або підприємства поштового зв'язку, якщо зазначений рахунок відсутній; оригінал виконавчого документа; судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності); оригінал або копію розрахункового документа (платіжного доручення, квитанції тощо), який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.

Також, до заяви можуть додаватися інші документи, які містять відомості, що сприятимуть виконанню рішення про стягнення коштів (довідки та листи органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, або органів місцевого самоврядування, рішення органів досудового розслідування та прокуратури тощо).

Статтями 1166, 1167, 1173 ЦК України наведено загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової та немайнової (моральної) шкоди.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальна норма ст. 1173 ЦК України допускає можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів.

Згідно зі ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю, зокрема, органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів.

Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1173 ЦК України необхідно довести такі факти:

- неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії.

- наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов'язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом ст. 1173 ЦК України завдана шкода відшкодовується в повному обсязі.

- причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

Разом з тим, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача, і є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень..

Вказане положення Основного Закону України реалізується нормами ст. 1173 ЦК України, якими закріплено спеціальний випадок відшкодування шкоди, що має певні особливості порівняно з загальними правилами про деліктну відповідальність.

Таким чином, зазначеною правовою нормою встановлено відповідальність за завдання шкоди особливим суб'єктом, здійснення ним особливих функцій, тощо.

Суб'єктом відповідальності за даною статтею є держава, АРК, орган місцевого самоврядування, які відшкодовують шкоду, завдану безпосереднім заподіювачем шкоди - органом державної влади, органом АРК та органом місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

У цивільному праві під шкодою розуміється пошкодження чи знищення суб'єктивного цивільного права, блага чи інтересу.

Як встановлено ч. 1 ст. 175 ГК України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно з ч. 1 п. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Як визначено ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема відшкодування збитків (шкоди) та інші способи відшкодування майнової шкоди.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем заявлено вимогу про стягнення з Державного бюджету України 10465,05 грн. матеріальної шкоди, завданої протиправним рішенням Запорізької митниці ДФС, що складає суму нарахованих позивачем у період з 19.09.2013 року по 01.03.2016 року інфляційних втрат згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Водночас, як передбачено ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (п.п. 3.1, 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року за №14, постанови Верховного Суду України від 06.06.2012 року у справі №6-49цс12, від 24.10.2011 року у справі №6-38цс11).

Взявши до уваги вищевикладене, колегія суддів зазначає, що нарахування суми інфляційних втрат стосується прострочення саме грошових зобов'язань, а поняття "грошове зобов'язання" згідно з положеннями ЦК України позначає будь-яке зобов'язання, яке складається, в тому числі, з правовідносини, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Тобто ст. 625 Цивільного кодексу України поширюється на порушення саме грошового зобов'язання, що існувало між сторонами до прийняття рішення суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 ЦК України, в якій йдеться про те, що цивільні права та обов'язки у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань.

Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду відзначає, що із рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність.

Таким чином, постанова Запорізького окружного адміністративного суду в справі №808/932/15 від 31.08.2015 року не встановила між позивачем та відповідачем будь-яких зобов'язальних відносин, а підтвердило і визначило правовідносини сторін у сфері повернення зайво сплаченого митного платежу.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд зазначає, що дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, не поширюється на правовідносини між позивачем та відповідачем, оскільки між ними відсутні будь-які договірні зобов'язальні правовідносини, а відшкодовані позивачу судовим рішенням кошти в сумі 12676,81 грн. відновили його порушене право, тобто, фактично, шкода позивачу відшкодована присудженням на його користь зайво сплачених ним при митному оформлені коштів в сумі 12676,81 грн., а нарахування інфляційних втрат на вказану суму суперечить як приписам ч. 2 ст. 625 ЦК України, так і приписам ч. 3 ст. 11 вказаного Кодексу і не може вважатись шкодою в розумінні ст. 22 ЦК України.

Взявши до уваги вищенаведене, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 10465,05 грн. матеріальної шкоди, що складає суму нарахованих позивачем у період з 19.09.2013 року по 01.03.2016 року інфляційних втрат згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України - задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги щодо необхідності врахування судової практики в постанові Верховного суду України від 28.09.2011 року у справі №6-30861св10 не можуть бути прийняті до уваги, оскільки у вказаній справі судами встановлювались та розглядались зовсім інші фактичні обставини щодо виконання грошових зобов'язань. Крім того відхиляються посилання ТОВ "Технохімреагент" на роз'яснення Пленуму Верховного суду України викладеному в постанові від 29.12.1992 року за №14, оскільки вони стосуються виключно справ про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям та їх працівникам - тобто, стосується трудових відносин.

Твердження заявника апеляційної скарги про порушення і неправильне застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстави для скасування законного та обґрунтованого рішення господарського суду Запорізької області від 25.08.2016 року у справі №908/2025/16 відсутні.

Водночас в резулятивній частині рішення господарського суду першої інстанції вказано, що відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір не стягується.

Колегія суддів вважає за необхідне відмітити, що ст.ст. 3 та 5 Закону України "Про судовий збір" передбачають різні підстави для несплати судового збору. Так, в першому випадку, судовий збір не справляється при поданні відповідної заяви чи позовної заяви, проте це не є підставою для нездійснення розподілу останнього (та інших сум судових витрат) між сторонами в подальшому згідно з судовим рішенням, прийнятим по суті справи, з урахуванням загальних норм ст. 49 ГПК України, в іншому ж випадку, відповідні категорії позивачів звільняються від сплати судового збору, а питання щодо перерозподілу судового збору вирішується відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 49 ГПК України.

В силу п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір", судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю зазначених у цій нормі органів та осіб так і не справляються за подання апеляційної скарги на судові рішення, прийняті за результатом розгляду справи. Питання стосовно незаконності відповідних рішень, дій чи бездіяльності можуть вирішуватися господарським судом лише за результатами розгляду справи по суті, тому пов'язані з цим обставини не підлягають з'ясуванню під час прийняття судом позовної заяви чи апеляційної скарги, і останні не може бути повернуто судом у зв'язку з несплатою судового збору.

Розподіл останнього (та інших сум судових витрат) між сторонами здійснюється в подальшому згідно з судовим рішенням, прийнятим по суті справи, з урахуванням приписів ст. 49 ГПК України (п. 2.3 п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.06.2013 року (із змінами) "Про деякі питання практики застосування розділу VI ГПК України").

Тобто, враховуючи передбачене законом право позивача не сплачувати судовий збір як за подання позову, так і за подання апеляційної скарги ТОВ "Технохімреагент" не звільняється від покладання на нього обов'язків зі сплати судового збору за наслідком розгляду справи по суті згідно судового рішення.

Отже, колегія суддів зазначає, що, в даному випадку, мова йде про звільнення від сплати судового збору під час саме подання позовної заяви та/або апеляційної, тоді як вже за результатами розгляду зазначених документів, суд вирішує питання щодо наявності/відсутності підстав для стягнення судового збору відповідно до ст. 49 ГПК України в залежності від результату розгляду справи.

Аналогічна правова позиція щодо здійснення розподілу судових витрат викладена в постановах Вищого господарського суду України від 31.08.2016 року у справі №910/29171/15, від 17.01.2017 року у справі №910/2006/16.

Таким чином, відмовляючи в задоволенні позовних вимог ТОВ "Технохімреагент" за необґрунтованістю та недоведеністю суду першої інстанції, на виконання вимог ст. 49 ГПК України, слід було стягнути з позивача на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1378,00 грн.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, за подання апеляційної скарги слід стягнути з ТОВ "Технохімреагент" до Державного бюджету України в сумі 1515,80 грн.

Керуючись ст.ст. 49, 91, 99, 101, 102, 103, 105 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент", м. Запоріжжя, на рішення господарського суду Запорізької області від 25.08.2016 року у справі №908/2025/16 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 25.08.2016 року у справі №908/2025/16 - залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент", (69034, м. Запоріжжя, вул. Цимлянська, буд. 29-А, ідентифікаційний код 34155997) на користь Державного бюджету України на судовий збір за подання позовної заяви в сумі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент", (69034, м. Запоріжжя, вул. Цимлянська, буд. 29-А, ідентифікаційний код 34155997) на користь Державного бюджету України судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1515 (одна тисяча п'ятсот п'ятнадцять) грн. 80 коп.

Господарському суду Запорізької області видати відповідні накази.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом 20 днів.

Головуючий Н.О. Мартюхіна

Судді О.Л. Агапов

С.А. Малашкевич