КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2017 р. Справа№ 910/17644/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Коротун О.М.

Суліма В.В.

за участю секретаря судового засідання Гройсберг К.М.

за участю представників

від прокуратури: Винник О.О. - посвідчення № 036704 від 15.12.2015;

від позивача: Самелюк К.О. - представник, дов. № 225-КМР-21 від 10.01.2017;

від відповідача: Матківський Т.О. - представник, дов. б/н від 01.09.2016;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Спецтранссервіс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2016

у справі № 910/17644/16 (суддя Павленко Є.В.)

за позовом Заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 8

в інтересах держави в особі Київської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю „Спецтранссервіс"

про повернення земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернувся Заступник керівника Київської місцевої прокуратури № 8 в інтересах держави в особі Київської міської ради з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Спецтранссервіс" про зобов'язання відповідача повернути позивачеві земельну ділянку площею 0,003 га, що розташована на перетині вулиці Робітничої та вулиці Рахманінова у Святошинському районі міста Києва (обліковий код земельної ділянки 75:032:015), привівши її у придатний для використання стан.

Рішенням від 17.11.2016 Господарський суд міста Києва позов задовольнив повністю. Зобов'язав Товариство з обмеженою відповідальністю „Спецтранссервіс" повернути Київській міській раді земельну ділянку площею 0,003 га, яка розташована на перетині вулиці Робітничої та вулиці Рахманінова у Святошинському районі міста Києва (обліковий код земельної ділянки 75:032:015), привівши земельну ділянку у придатний для використання стан.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням місцевого господарського суду, відповідач звернувся до апеляційного господарського суду з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження та з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 17.11.2016 по справі № 910/17644/16 та постановити нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.12.2016 у справі № 910/17644/16 відновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Спецтранссервіс» строк на апеляційне оскарження рішення; апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецтранссервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2016 у справі № 910/17644/16 прийнято до провадження; розгляд апеляційної скарги призначено на 24.01.2017 у судовому засіданні за участю повноважних представників сторін.

На підставі ст.ст. 77, 99 ГПК України ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.01.2017 розгляд апеляційної скарги у справі № 910/17644/16 відкладено на 14.02.2017.

14.02.2017 від представника відповідача через відділ канцелярії суду надійшло клопотання про долучення нових доказів, а саме: інформаційного талону від 13.01.2017, виданого ФОП ОСОБА_5, договору № 06540-17/7 від 20.12.2016 та картки ТС № 06540-17/7.

Згідно із ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу; додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього; апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі; в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, у судовому засіданні 14.02.2017 ставить на обговорення доцільність залучення до участі у справі № 910/17644/16 ФОП ОСОБА_5 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Згідно із ст. 27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін; їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора.

Присутні у судовому засіданні 14.02.2017 прокурор та представник позивача проти залучення до участі у справі № 910/17644/16 ФОП ОСОБА_5, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, заперечували.

Представник відповідача у судовому засіданні 14.02.2017 проти залучення до участі у справі № 910/17644/16 ФОП ОСОБА_5, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, не заперечував, однак, відповідної заяви відповідачем подано не було.

Розглянувши клопотання про долучення нових доказів, колегія суддів апеляційного господарського суду, враховуючи положення ст. 101 ГПК України, дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення, оскільки апеляційний господарський суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду саме станом на день його прийняття - 17.11.2016, натомість, зазначені докази не розглядались судом першої інстанції, оскільки датовані 20.12.2016 та 13.01.2017.

В судовому засіданні 14.02.2017 представник відповідача апеляційну скаргу у даній справі підтримав, просив її задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати та постановити нове рішення, яким в позові відмовити повністю, з підстав, викладених, зокрема, у апеляційній скарзі.

Прокурор в судовому засіданні 14.02.2017 проти задоволення апеляційної скарги заперечив.

Представник позивача у судовому засіданні 14.02.2017 заперечував проти доводів апеляційної скарги, з підстав, викладених, зокрема, у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Дослідивши докази, що є у справі, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, враховуючи доводи відзиву на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення прокурора, представників позивача та відповідача, судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської адміністрації) на підставі листів Київської місцевої прокуратури № 8, було проведено перевірку земельної ділянки, що розташована на перетині вулиці Робітничої та вулиці Рахманінова у Святошинському районі міста Києва (обліковий код земельної ділянки 75:032:015) щодо дотримання вимог земельного законодавства, про що складено акти від 06.09.2016 за № 16-1493-08 та від 15.11.2016 за № 16-1953-08.

Згідно із вказаними актами ділянка орієнтовно площею 0,003га використовується відповідачем та експлуатується газо-заправний пункт та тимчасова споруда - операторська; за поданням Департаменту земельних ресурсів рішення щодо передачі зазначеної земельної ділянки у користування (власність) Київська міська рада не приймала; документи, що посвідчують право власності чи користування на земельну ділянку у Департаменті земельних ресурсів не зареєстровані.

Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону; набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно із ч. 1 ст. 92, ч.ч. 1, 6 ст. 93 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку; право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності; орендована земельна ділянка або її частина може за згодою орендодавця передаватись орендарем у володіння та користування іншій особі (суборенда).

Частиною 2 ст. 83 ЗК України встановлено, що у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Відповідно до ст. 9 ЗК України до повноважень Київської і Севастопольської міських рад у галузі земельних відносин на їх території, зокрема, належить розпорядження землями територіальної громади міста; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (ст. 124 ЗК України).

Згідно із ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Частинами 2, 3 ст. 152 ЗК України встановлено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків; захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Відповідно до вимог чинного законодавства обов'язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки (п. 3.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин").

В матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують наявність у відповідача оформлених у встановленому законом порядку правовстановлюючих документів на земельну ділянку площею 0,003 га, яка розташована на перетині вулиці Робітничої та вулиці Рахманінова у Святошинському районі міста Києва, ані до господарського суду першої інстанції, ані до апеляційного господарського суду відповідачем зазначених доказів не надано.

Отже, апеляційний господарський суд погоджується із висновком господарського суду першої інстанції щодо самовільного зайняття відповідачем спірної земельної ділянки.

Згідно із ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними; приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки; повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Враховуючи викладене, оскільки відповідачем не надано доказів, а саме: належним чином оформлених у встановленому законом порядку правовстановлюючих документів на земельну ділянку площею 0,003 га, яка розташована на перетині вулиці Робітничої та вулиці Рахманінова у Святошинському районі міста Києва, не набувши у встановленому ЗК України порядку права користування спірною земельною ділянкою, то останній безпідставно та неправомірно користується вказаною земельною ділянкою, має звільнити цю ділянку, привівши земельну ділянку у придатний для використання стан, а позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Апеляційний господарський суд не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

Скаржник у апеляційній скарзі зазначає, що спірна земельна ділянка орендується відповідачем на підставі договору суборенди № 10/11 від 10.11.2015, укладеного між ОСОБА_6 та відповідачем, ОСОБА_6 орендує дану тимчасову споруду у ФОП ОСОБА_5 на підставі договору оренди № 01/10 від 01.10.2015, а ФОП ОСОБА_5 сплачує, як пайовик, відповідно до договору № 06540-16/6 пайову участь в утриманні об'єкта благоустрою.

Апеляційний господарський суд вважає за необхідне вказати на те, що договір № 06540-16/6, на підставі якого ФОП ОСОБА_5 сплачує, як пайовик, пайову участь в утриманні об'єкта благоустрою, укладений 21.06.2016.

Твердження скаржника про те, що зазначення у актах обстеження про те, що відповідно до даних міського земельного кадастру земельна ділянка (обліковий код: 75:032:015) на перетині вулиці Робітничої та вулиці Рахманінова у Святошинському районі міста Києва обліковуються як землі не надані у власність чи користування, не відповідає дійсності та те, що господарським судом першої інстанції не взято до уваги того, що ФОП ОСОБА_7, який на підставі договору № 06540-16/6 щодо пайової участі в утриманні об'єкта благоустрою, який він отримав в користування як пайовик, сплативши пайовий внесок у сумі 5 051,18 грн. до 08.01.2017 є безпідставними, оскільки, як вже зазначалось, відповідачем не надано правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку.

Крім того, договір № 06540-16/6 між Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та ФОП ОСОБА_5 щодо пайової участі в отриманні об'єкта благоустрою, на підставі якого ФОП ОСОБА_5 видано інформаційний талон серії ТС № 06540-16/6 від 29.09.2016, укладено лише 21.06.2016, натомість договір суборенди № 10/11, укладений між ТОВ «Спецтранссервіс» та ОСОБА_6 про оренду кіоску площею 19,6 кв.м на розі вул. Рахманінова та Робітничої, м. Київ, датований 10.11.2015, тобто раніше, ніж договір № 06540-16/6, у зв'язку із чим договір суборенди № від 10.11.2015 не може бути доказом правомірності використання відповідачем спірної земельної ділянки площею 0,003 га.

Те, що акт обстеження від 06.09.2016, на думку скаржника, не містить підпису керівника або уповноваженого представника відповідача, щодо якого, за твердженням сторони позивача, було складено цей акт перевірки, не містить пояснень перевіреної особи з приводу виявлених порушень або ж відмітки про відмову відповідача від підписання акту та те, що в акті відсутня вказівка про необхідність усунення порушень земельного законодавства та не визначено строку для такого усунення, не спростовують фактів самовільного зайняття відповідачем спірної земельної ділянки та відсутності правовстановлюючих документів на земельну ділянку (обліковий код: 75:032:015) на перетині вулиці Робітничої та вулиці Рахманінова у Святошинському районі міста Києва.

Крім того, факт використання земельної ділянки (обліковий код: 75:032:015) на перетині вулиці Робітничої та вулиці Рахманінова у Святошинському районі міста Києва, також підтверджується листом Святошинського РУ ГУ ДСНС України у місті Києві від 09.09.2016 № 49/1873, актом від 14.09.2016 № 537, складеним за результатами проведеної позапланової перевірки щодо додержання суб'єктом господарювання вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки та листом ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у місті Києві від 09.08.2016 № 10084/9/26-57-40, згідно із яким ТОВ «Спецтранссервіс» перебуває на обліку, як платник окремих місцевих податків (акцизний збір) та здійснює свою діяльність на перетині вул. Робітничої та вул. Рахманінова у Святошинському районі міста Києва.

Таким чином, зазначені докази у їх сукупності свідчать про те, що відповідач займає спірну земельну ділянку без належним чином оформлених у встановленому законом порядку правовстановлюючих документів.

Посилання скаржника на те, що господарським судом першої інстанції порушено норми процесуального права, оскільки прийнято рішення про права і обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі, а саме: ФОП ОСОБА_5, є безпідставним, враховуючи те, що відповідачем не обґрунтовано, з урахуванням ст. 27 ГПК України, яким чином рішення з господарського спору у справі № 910/17644/16 може вплинути на права або обов'язки ФОП ОСОБА_5

Однак, у матеріалах справи № 910/17644/16 відсутні докази подання відповідачем заяви, з урахуванням ст. 27 ГПК України, про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача - ФОП ОСОБА_5

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою суду першої інстанції від 27.09.2016 розгляд справи № 910/17644/16 призначено на 20.10.2016.

Отримання відповідачем 01.10.2016 ухвали Господарського суду міста Києва про порушення провадження у справі № 910/17644/16 від 27.09.2019 підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 32).

Із протоколу судового засідання Господарського суду міста Києва від 20.10.2016 вбачається, що представник відповідача у судове засідання не з'явився, про причини нез'явлення, суду не повідомив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.10.2016 розгляд справи № 910/17644/16 відкладено на 17.11.2016.

17.11.2016 відповідачем подано клопотання про перенесення дати розгляду справи, у зв'язку відрядженням представника відповідача.

Апеляційний господарський суд погоджується із висновком господарського суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні клопотання відповідача про перенесення дати розгляду справи, оскільки, відповідно до приписів ст.ст. 32 - 34 ГПК України учасником судового процесу не доведено неможливість заміни представника з числа, як працівників відповідача, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами.

Згідно із ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач не скористався правом взяти участь у судовому засіданні як 20.10.2016, так і 17.11.2016, оскільки не направив свого представника. Також відповідач не скористався правом надіслати відзив на позовну заяву і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову, після одержання ухвали про порушення справи, як це передбачено ст. 59 ГПК України. Крім того, законодавством не передбачено обмежень щодо надання керівником юридичної особи повноважень її представника у господарському процесі іншим особам, крім тих, що не мають можливості взяти участь у судовому засіданні.

Згідно із ст. 75 ГПК України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Статтею 77 ГПК України не передбачено обов'язку суду відкладати розгляд справи через повторне нез'явлення в засідання представника сторони.

Таким чином, судом першої інстанції були дотримані норми процесуального права про права та обов'язки сторін у судовому процесі, тому посилання скаржника на ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на практику Європейського суду з прав людини, зазначену у апеляційній скарзі, є безпідставним.

Нормами ГПК України не передбачено обов'язку господарських судів надсилати одній із сторін, надані іншою стороною документи, натомість, передбачено право сторін на ознайомлення із матеріалами справи.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд не погоджується із доводами апеляційної скарги, вважає їх необґрунтованими та безпідставними, такими, що не відповідають матеріалам справи.

Скаржником, на підтвердження доводів щодо неправильного застосування норм процесуального та матеріального права, не наведено обставин, які б свідчили про наявність таких порушень.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, скаржник не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли би бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43, 101 ГПК України.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги, згідно із ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Спецтранссервіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2016 у справі № 910/17644/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2016 у справі № 910/17644/16 залишити без змін.

3. Справу № 910/17644/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді О.М. Коротун

В.В. Сулім