КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" лютого 2017 р. Справа№ 911/3461/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Тарасенко К.В.

Іоннікової І.А.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 07.02.2017

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Гленц"

на рішення господарського суду Київської області від 20.12.2016

по справі № 911/3461/16 (суддя - Рябцева О.О.)

за позовом публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії - Управління магістральних газопроводів "Черкаситрансгаз"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Гленц"

про стягнення 228 472,16 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Київської області від 20.12.2016 у справі №911/3461/16 позов задоволено частково. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Гленц" на користь публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" 105 195,24 грн. пені, 120 715,85 грн. штрафу та 3 388,67 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю "Гленц" звернуся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Київської області від 20.12.2016 у справі № 911/3461/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким зменшити товариству з обмеженою відповідальністю "Гленц" розмір неустойки за прострочення строку виконання договірних зобов'язань, встановлених позивачем на суму, що відповідає реальним обставинам справи та стягнути з позивача на користь відповідача судовий збір за подання апеляційної скарги.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.01.2017 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Іоннікова І.А., Тарасенко К.В апеляційну скаргу у справі №911/3461/16 прийнято до провадження та призначено до розгляду.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу позивач вважає подану апеляційну скаргу відповідача безпідставною та необґрунтованою, рішення суду першої інстанції законним та таким, що винесене без порушення норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні 07.02.2017 представник товариства з обмеженою відповідальністю "Гленц" надав суду свої пояснення по справі, в яких підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення господарського суду Київської області від 20.12.2016 по справі №911/3461/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким зменшити товариству з обмеженою відповідальністю "Гленц" розмір неустойки за прострочення строку виконання договірних зобов'язань.

Представник публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії - Управління магістральних газопроводів "Черкаситрансгаз" у судовому засіданні 07.02.2017 також надав суду свої пояснення по справі, в яких заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, вважає її необґрунтованою та безпідставною, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Представник позивача просив апеляційний господарський суд в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Представник зазначив, що публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" в особі філії - Управління магістральних газопроводів "Черкаситрансгаз" є підприємством державного сектору економіки, розмір штрафних санкцій за порушення апелянтом своїх зобов'язань є правомірно заявленим та не надмірно великим, при цьому, обставини, які б надавали суду підстави для зменшення розміру штрафних санкцій , на думку представника позивача, відсутні.

Згідно статті 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, дослідивши наявні в справі матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.04.2015 між публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Гленц" (підрядник) було укладено договір № на закупівлю робіт (далі - договір), відповідно до умов якого замовник доручає, а підрядник зобов'язується на свій ризик власними та залученими силами і засобами виконати відповідно до умов цього договору капітальний ремонт пунктів виміру витрат газу на ГРС УМГ "Черкаситрансгаз" (ДСТУ Б Д.1.1-1:2013), лот № 5 капітальний ремонт пункту виміру витрат газу на ГРС "Казарня", (далі - роботи), а замовник зобов'язується на умовах договору прийняти виконані роботи та оплатити їх вартість (п. 1.1. договору).

Відповідно до п. 3.1. договору ціна цього договору складає 2 386 893,02 грн. з ПДВ, згідно договірної ціни (додаток № 7), який є невід'ємною частиною договору, а ціна договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін (п. 3.4. договору).

Як передбачено п. 5.1. договору, строк виконання робіт - з моменту укладення договору до 31.12.2015, згідно календарного графіку виконання робіт (додаток № 8), який є невід'ємною частиною договору.

Додатком № 8 до договору сторони узгодили графік виконання робіт по капітальному ремонту пункту виміру витрат газу на ГРС "Казарня": проектні роботи з терміном виконання - травень-червень 2015; відомча та державна експертизи - липень 2015; будівельно-монтажні роботи - серпень-жовтень 2015; пуско-налагоджувальні роботи та введення об'єкту в експлуатацію - листопад-грудень 2015.

Відповідно до п. 11.1. договору, він набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2015. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

При цьому, як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 31.12.2015 сторонами було підписано додаткову угоду № 2 до договору, відповідно до якої сторони внесли зміни, зокрема, до п. 5.1. договору - «строк виконання робіт - з моменту укладання договору до 29.04.2016 згідно календарного графіку виконання робіт (додаток № 8), який є невід'ємною частиною договору», а також в додаток № 8 до договору (узгодили графік виконання робіт по капітальному ремонту пункту виміру витрат газу на ГРС "Казарня) - «проектні роботи з терміном виконання - травень-серпень 2015; відомча та державна експертизи, будівельно-монтажні роботи та введення об'єкту в експлуатацію - вересень 2015-квітень 2016» та п. 11.1. договору - «договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 30.06.2016. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору».

Згідно з п. 4 додаткової угоди № 2, вона набирає чинності з дати підписання її сторонами.

Крім того, 30.06.2016 сторони підписали додаткову угоду № 3 до договору, відповідно до якої внесли зміни до п. 3.1. договору, виклавши її в наступній редакції: «ціна цього договору становить 2 342 308,69 грн. у тому числі ПДВ (20%) - 390 384,78 грн.».

Згідно з п. 4 додаткової угоди № 3, вона вступає в силу з моменту її підписання її сторонами.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним господарським судом, відповідачем у серпні 2015, листопаді 2015, грудні 2015 та червні 2016 були виконані, а позивачем прийняті роботи на загальну суму 2 322 758,43 грн., що підтверджується актом надання послуг № 10 від 28.08.2015 на суму 64 465,83 грн. та актами приймання виконаних будівельних робіт (форми КБ-2в) № 1 за листопад 2015 від 30.11.2015 на суму 14 468,28 грн., № 2 за грудень 2015 від 25.12.2015 р. на суму 519 312,17 грн., № 3 за червень 2016 від 30.06.2016 на суму 1 744 062,41 грн. При цьому, корегуючим актом № 1 за листопад 2016 від 09.11.2016 до акта № 3 від 30.06.2016 було зменшено вартість виконаних робіт у червні 2016 на суму 19 550,26 грн.

Тобто, відповідач станом на 29.04.2016 роботи виконав частково - на суму 598 246,28 грн., що підтверджується актом надання послуг № 10 від 28.08.2015 на суму 64 465,83 грн. та актами приймання виконаних будівельних робіт (форми КБ-2в) № 1 за листопад 2015 від 30.11.2015 на суму 14 468,28 грн., № 2 за грудень 2015 від 25.12.2015 на суму 519 312,17 грн., які підписані та скріплені печатками сторін.

Решту будівельних робіт відповідач виконав 30.06.2016, тобто, з простроченням строку, встановленого у п. 5.1. договору, що підтверджується актом № 3 приймання виконаних у червні будівельних робіт (форми КБ-2в) за червень 2016 від 30.06.2016 на суму 1 744 062,41 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що враховуючи підписаний між сторонами корегуючий акт № 1 за листопад 2016 від 09.11.2016 до акта № 3 від 30.06.2016, вартість фактично виконаних відповідачем будівельних робіт за червень 2016 становить 1 724 512,15 грн.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором підряду. Згідно з ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Згідно з ч. 1. ст. 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Частиною 1 ст. 854 ЦК України встановлено, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Однак, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується апелянтом, відповідач прострочив виконання взятих на себе зобов'язань по спірному договору.

Згідно приписів ч. 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 883 ЦК України підрядник відповідає за недоліки збудованого об'єкта, за прострочення передання його замовникові та за інші порушення договору (за недосягнення проектної потужності, інших запроектованих показників тощо), якщо не доведе, що ці порушення сталися не з його вини. За невиконання або неналежне виконання обов'язків за договором будівельного підряду підрядник сплачує неустойку, встановлену договором або законом, та відшкодовує збитки в повному обсязі.

Приписами ст. 549 ЦК України унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним господарським судом, відповідно до п. 7.3. договору за порушення строків виконання зобов'язань підрядник сплачує на користь замовника пеню у розмірі 0,1 відсотка вартості робіт, з яких допущено прострочення виконання за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було заявлено позовні вимоги до відповідача про стягнення з останнього 106 387,80 грн. пені, нарахованої за період з 30.04.2016 по 30.06.2016 на вартість простроченого зобов'язання у сумі 1 744 062,41 грн.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок суду першої інстанції та період нарахування, вважає правомірним та обґрунтованим стягнення з відповідача на користь позивача саме 105 195,24 грн. пені, оскільки, враховуючи корегуючий акт № 1 за листопад 2016 від 09.11.2016 до акта № 3 від 30.06.2016 на суму 19 550,26 грн., вартість простроченого зобов'язання, на яке має нараховуватись пеня становить - 1 724 512,15 грн., а період нарахування - з 30.04.2016 по 29.06.2016.

Крім того, оскільки, прострочення виконання зобов'язання тривало більш ніж 30 днів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача 7 % штрафу, а також вважає обґрунтованим, що вказаний штраф було нараховано судом першої інстанції на вартість простроченого зобов'язання - 1 724 512,15 грн. та стягненню з позивача на користь відповідача підлягає 120 715,85 грн. штрафу.

Щодо обставин, на які відповідач посилається в апеляційній скарзі, як на підстави для зменшення розміру неустойки, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до абз. 1, 3 п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Проте, на переконання колегії суддів, доводи апелянта про те, що порушення строку відбулось внаслідок низької температури, яка була у січні - березні 2016 та внутрішнім розпорядженням філії УМГ "Черкаситрансгаз" про заборону виконання робіт в даний період у зв'язку з збільшенням тиску в газотранспортній мережі та затримки поставки обладнання, необхідного для вчасного виконання робіт за договором не є належними та допустимими доказами, оскільки додатковою угодою № 2 від 31.12.2015 замовник і підрядник у зв'язку з відсутністю технологічної можливості допуску підрядника на об'єкт для виконання будівельно-монтажних робіт, внесли зміни, якими строк виконання робіт у пункті 5.1. збільшили на чотири календарних місяці до 29.04.2016.

Щодо посилання відповідача на порушення строків виконання робіт у зв'язку з затримкою поставки обладнання з боку третіх осіб, в яких закуповувалось обладнання, то вказані обставини також не є винятковим випадком, при якому суд може зменшити розмір неустойки, оскільки відповідно до ст. 44 ГК України підприємництво здійснюється на основі, зокрема, комерційного розрахунку та власного ризику та самостійного вибору постачальників продукції. При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів. При цьому, розмір штрафних санкцій за порушення відповідачем умов договору, на переконання колегії суддів, не є надмірно великим.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції відповідачем не було подано належних та переконливих доказів на підтвердження заявленого позову. Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Київської області від 20.12.2016 прийняте після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв'язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що відповідає нормам закону.

Відповідно до ст. 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; 3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково; 4) змінити рішення.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Гленц" слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду Київської області від 20.12.2016 залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Враховуючи наведене вище та керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, господарський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Гленц" на рішення господарського суду Київської області від 20.12.2016 у справі №911/3461/16 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Київської області від 20.12.2016 у справі № 911/3461/16 залишити без змін.

3. Справу № 911/3461/16 повернути до господарського суду Київської області.

Постанова може бути оскаржена впродовж двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді К.В. Тарасенко

І.А. Іоннікова