ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2017 року Справа № 912/3777/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії головуючого судді Орєшкіної Е.В. (доповідач),

суддів Широбокової Л.П., Джихур О.В.,

секретар судового засідання: Абадей М.О.,

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, представник, довіреність №1 від 15.09.2016 року;

від відповідача: представник не зявився;

від Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Сіте: ОСОБА_2, представник, довіреність №36 від 25.08.2016 року;

від третьої особи: представник не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Публічного акціонерного товариства 2-й ім.Петровського цукровий завод на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 14.12.2015 року у справі №912/3777/15

за позовом: Публічного акціонерного товариства 2-й ім. Петровського цукровий завод, смт.Олександрівка, Олександрівський район, Кіровоградська область

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Актабанк, м.Дніпропетровськ

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, м. Дніпропетровськ

про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 14.12.2015 року у справі №912/3777/15 (суддя Балик В.М.) Публічному акціонерному товариству 2-й ім.Петровського цукровий завод (надалі - ПАТ 2-й ім.Петровського цукровий завод) відмовлено в задоволенні позову до Публічного акціонерного товариства Актабанк (надалі - ПАТ Актабанк) про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 (надалі нотаріус ОСОБА_3О.), вчиненого 13.08.2015 року та зареєстрованого в реєстрі за №1692, таким, що не підлягає виконанню.

Рішення місцевого господарського суду обґрунтоване положеннями статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат", статті 35 Закону України "Про іпотеку", пунктів 2.3, 3.1, 3.2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 та встановленими судом обставинами наявності у банку права звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідності вимог банку умовам кредитного та іпотечного договорів, а також відсутності порушень законодавства при вчиненні нотаріусом оскаржуваного виконавчого напису.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин справи, порушення норм матеріального права, просить Дніпропетровський апеляційний господарський суд його скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування своєї правової позиції скаржник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, зокрема абз. 2 пункту 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю". Крім цього, вказує, що судом залишено поза увагою доводи позивача про те, що вимоги банку не є безспірними, оскільки на час вчинення виконавчого напису в Олександрійському районному суді Кіровоградської області розглядалася справа №397/383/15-ц про стягнення заборгованості за кредитним договором від 19.09.2013 року №01-1538/ОСОБА_4 наголошує на тому, що суд не спростував доводи позивача щодо вчинення нотаріусом оскаржуваного товариством виконавчого напису більше ніж через рік після виникнення у банку права вимоги за кредитним договором.

Відповідач на виклик суду не зявився, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався, про час і місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, з огляду на що колегія суддів вважає можливим переглянути справу в апеляційному порядку за його відсутності.

Третя особа в судове засідання не зявилась, але витребувані документі на вимогу суду надала.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що між ПАТ "Актабанк" (банк) та ПАТ "2-ім. Петровського цукровий завод" (позичальник) укладено кредитний договір від 19.09.2013 року № 01-1538/Т (надалі кредитний договір), за умовами якого банк надав позичальникові грошові кошти у формі відкличної відновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування 2 100 000 доларів США, а позичальник зобов'язався повернути кошти, одержані в рахунок кредитної лінії, сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 14% річних, та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у строк до 19.02.2015 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ "Актабанк" (іпотекодержатель) та ПАТ "2-й ім. Петровського цукровий завод" (іпотекодавець) укладено іпотечний договір від 19.09.2013 року №01-1538/Т/10 (надалі іпотечний договір).

Предметами іпотеки є:

1) комплекс будівель, що знаходиться за адресою: Кіровоградська область, Олександрівський район, с. Бірки, вулиця Жовтнева, будинок 36а (Предмет іпотеки 1);

2) нежитлова адміністративна будівля, що знаходиться за адресою: Кіровоградська область, Олександрівський район, с. Олександрівка, вулиця Леніна, будинок 44 (предмет іпотеки 2);

3) комплекс будівель, що знаходиться за адресою: Кіровоградська область, Олександрівський район, смт Олександрівка, вулиця Чкалова, будинок 90б (предмет іпотеки 3);

4) комплекс будівель, що знаходяться за адресою: Кіровоградська область, Олександрівський район, смт Олександрівка, вулиця Шевченка, будинок 1 (предмет іпотеки 4).

Опис вказаного майна міститься в Іпотечному договорі.

Відповідно до пункту 4.1 іпотечного договору іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки та одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця у випадках невиконання ним основного зобов'язання, або порушення порядку його виконання, в інших випадках, передбачених основним зобов'язанням, у випадку порушення обов'язків іпотекодавцем, встановлених іпотечним договором та чинним законодавством України.

Пунктом 4.2 іпотечного договору визначено, що при настанні зазначених у п. 4.1 цього договору випадків іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю:

- письмову вимогу про усунення порушення основного зобов'язання та зобов'язань, передбачених цим договором, у строк, що не перевищує тридцяти календарних днів;

- попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

В письмовій вимозі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього договору та Закону України "Про іпотеку".

Сторони за взаємною згодою встановили, що визначений у цьому пункті договору тридцятиденний строк починає відліковуватись з дати отримання іпотекодавцем та позичальником такого повідомлення. Сторони домовились, що повідомлення вважається отриманим іпотекодавцем після спливу п'ятиденного терміну з дня його відправлення іпотекодержателем на адресу іпотекодавця, визначену у розділі 9 цього договору, що підтверджується відповідним поштовим чеком або документом кур'єрської служби.

Пунктом 4.3 іпотечного договору сторони узгодили, що за вибором іпотекодержателя звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до п. 4.4 іпотечного договору визначені цим договором способи звернення стягнення на предмет іпотеки не перешкоджають іпотекодержателю застосувати інші способи звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлені чинним законодавством та/або письмовою домовленістю сторін.

У зв'язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору банком 25.06.2015 року направлено на адресу ПАТ "2-й ім. Петровського цукровий завод" повідомлення-вимогу від 24.06.2015 року №2476 щодо погашення заборгованості за кредитним договором № 01-1538/Т від 19.09.2013 року, за змістом якої станом на 01.03.2015 року загальна заборгованість позичальника за кредитним договором складає в гривневому еквіваленті (по курсу НБУ 27,76312 грн. за долар США) 67 702 691 грн. 31 коп., яка складається з:

- заборгованість за кредитом 55 440 174 грн. 33 коп.;

- строкова заборгованість за відсотками 410 107 грн. 27 коп.;

- прострочена заборгованість за відсотками 6 731 803 грн. 11 коп.;

- пеня 5 120 606 грн. 60 коп.

Згідно з цим повідомленням банком сповіщено позичальника, що відповідно до положень розділів 4 і 5 іпотечного договору та сатей 36, 37, 38, 39 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання останнім вимог банку за кредитним договором щодо погашення заборгованості у встановлені строки та в зазначених розмірах, банк буде змушений вжити заходи щодо звернення стягнення на предмет іпотеки одним із наступних способів, передбачених умовами іпотечного договору та за вибором банку, але не виключно: шляхом звернення до суду з позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за банком права власності на предмет іпотеки; подання до нотаріуса заяви про звернення стягнення на предмет іпотеки (вчинення виконавчого напису нотаріуса) або в позасудовому порядку, шляхом прийняття предмету іпотеки у власність або продажу предмета іпотеки будь-якій третій особі на підставі договору купівлі-продажу, а також вживати інші дії, спрямовані на стягнення заборгованості у примусовому порядку.

Додатково до вказаного повідомлення банком додано розрахунок суми заборгованості станом на 01.03.2015 року, а також копію постанови правління Національного банку України від 15.01.2015 року №19 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Актабанк" та копію рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 16.01.2015 року №6 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Актабанк" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку".

Повідомлення-вимога про погашення заборгованості направлена банком на адресу позичальника за адресою, вказаною ним у розділі 9 іпотечного договору: 27300, Кіровоградська область, Олександрівський район, смт. Олександрівка, вул. Леніна, 44, - 25.06.2015 року та отримана позичальником 30.06.2015 року.

У зв'язку з тим, що після отримання позивачем вищезазначеного повідомлення, вимоги, викладені у ньому, виконано не було, суму заборгованості за кредитним договором не погашено, розрахунок суми боргу, направлений банком разом з повідомленням не оспорено, банк скористався наданим йому Законом України "Про іпотеку" та умовами іпотечного договору правом щодо звернення до нотаріуса із заявою про вчинення відповідного виконавчого напису.

13.08.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 вчинено виконавчий напис за №1692, на підставі якого постановою від 09.09.2015 року відкрито виконавче провадження №48683275 стосовно боржника ПАТ "2-й ім.Петровського цукровий завод" про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором.

Предмет позову у даній справі становить вимога про визнання виконавчого напису, який вчинено 13.08.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстровано в реєстрі за №1692, таким, що не підлягає виконанню.

Іпотека, відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку", це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. У частини 1 статті 575 Цивільного Кодексу України іпотека визначена як окремий вид застави нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

За приписами статті 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Частиною 1 статті 35 Закону України "Про іпотеку" передбачено надіслання іпотекодержателем іпотекодавцю та боржнику письмової вимоги про усунення порушень основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору та право іпотекодержателя прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, якщо протягом встановленого строку вказана вимога залишається без задоволення.

На підставі частин 1, 2 статті 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання.

Відповідно до статті 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року за №1172 Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, (у редакції на момент вчинення спірного виконавчого напису) у пункті 1 відносить до таких документів нотаріально посвідчені угоди, що передбачають, зокрема, право звернення стягнення на заставлене майно. Згідно з наведеною нормою для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" також передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за №296/5, у п.п. 3.1, 3.5 глави 16 розділу ІІ передбачає, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172.

Тобто вказаними приписами законодавства встановлено, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку.

У пункті 8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 року №10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" роз'яснено, що спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом, вирішуються господарським судом за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо суб'єктний склад сторін відповідного спору відповідає приписам статті 1 Господарського процесуального кодексу України. При цьому за змістом статей 1, 2, 18, 22, 27 Господарського процесуального кодексу України, статей 1 і 3 названого Закону нотаріус не може бути відповідачем у господарському процесі, а залучається до участі в ньому як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Водночас слід мати на увазі, що до господарського суду не можуть оскаржуватися дії нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права, заснованого на приписах цивільного чи господарського законодавства.

Отже, господарські суди не повинні перевіряти правильність виконавчого напису з позиції законності дій приватного нотаріуса при його вчиненні та здійснювати оцінку його діям при вчиненні виконавчого напису, оскільки за змістом статей 1, 2, 18 Господарського процесуального кодексу України, статей 1 і 3 Закону України "Про нотаріат" нотаріус не може бути відповідачем у господарському процесі, а у відповідності до статті 50 названого Закону нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду.

У господарських судах при вирішенні спору між боржниками і стягувачами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, вирішується питання про захист права, заснованого на приписах цивільного чи господарського законодавства, тобто розглядається справа за наявності між боржниками і стягувачами спору про право.

Господарські суди при розгляді позову про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, перевіряють лише належність банку, як кредитору, права звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення його вимог за кредитним договором, правильність вимог, зазначених у виконавчому написі, а також встановлюють наявність (відсутність) об'єктивних обставин, при яких виконавчий напис втратив чинність та не підлягає виконанню.

При цьому в силу статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Тобто звертаючись з позовом у даній справі про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, позивач зобов'язаний довести шляхом подання відповідних доказів обставини відсутності (або інший розмір) заборгованості за Кредитним договором, якщо ним оспорюється визначена у виконавчому написі нотаріуса сума боргу, зокрема, надати докази погашення заборгованості за Кредитним договором, зробити власний контррозрахунок належних до сплати сум.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, ПАТ "2-й ім. Петровського цукровий завод" вказував на невідповідність оспорюваного виконавчого напису положення статті 88 Закону України "Про нотаріат", оскільки вважав, що право вимоги до боржника у зобов'язанні виникло у банку понад рік до моменту звернення із заявою про вчинення виконавчого напису, що є підставою для визнання цього виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Окрім того, заявник посилався на неправомірність оспорюваного виконавчого напису з огляду на те, що при його вчиненні нотаріус, всупереч статті 88 Закону України "Про нотаріат", не перевірив питання безспірності вимог банку. Наголошуючи на тому, що вимоги банку не є безспірними, товариство посилалось на безпідставне нарахування банком відсотків за договором кредиту після початку процедури ліквідації ПАТ "Актабанк" та відкликання генеральної ліцензії, а саме після 16.09.2014 року та включення цієї суми до суми боргу за кредитним договором. Окрім цього стверджував, що ним не отримано повідомлення про усунення порушень виконання зобов'язань та документи, які б зазначали розмір заборгованості, а відтак, нарахована відповідачем сума заборгованості не може вважатись безспірною, оскільки вона не узгоджена сторонами.

Як підтверджується матеріалами справи, за розрахунком позивача, викладеному ним у додаткових поясненнях, сума заборгованості позичальника за кредитним договором складає 29 277 273 грн. оскільки розрахунок боргу було здійснено позивачем станом на 16.09.2014 року, тобто на дату початку ліквідації Банку та відкликання генеральної ліцензії на здійсненням ПАТ "Актабанк" банківських операцій, у тому числі і валютних. За твердженням позивача, відповідач не мав права нараховувати позивачеві відсотки за користування кредитом до 01.03.2015 року, як зазначено у розрахунку банку, так як з огляду на положення ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня початку процедури ліквідації банку та відкликання банківської ліцензії банківська діяльність банку завершується.

11.07.2014 року набрали чинності зміни до абзацу другого пункту 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року №15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", згідно з якими неплатоспроможні комерційні банки, ліквідацію яких здійснює Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, мають право здійснювати валютні операції без ліцензії Національного банку України з дотриманням законодавства України про систему валютного регулювання і валютного контролю з метою здійснення процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку. Отже наведене спростовує доводи позивача щодо помилковості здійсненого банком розрахунку суми боргу.

ОСОБА_4, доводи товариства стосовно неотримання ним повідомлення про усунення порушень виконання зобов'язань та документів, які б зазначали розмір заборгованості, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, зокрема фіскальним чеком УППЗ "Укрпошта" від 25.06.2015 року та даними відстеження пересилання поштових відправлень.

За умовами Кредитного договору (з урахуванням додаткових угод до нього) строк повернення позичальником кредиту - 19.02.2015 року.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.

Відповідно до п. 2.3 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Повідомлення-вимога про погашення заборгованості направлена банком на адресу позичальника за адресою, вказаною ним у розділі 9 Іпотечного договору: 27300, Кіровоградська область, Олександрівський район, смт. Олександрівка, вул. Леніна, 44, - 25.06.2015 року та отримана позичальником 30.06.2015 року.

Отже, встановленими обставинами справи спростовується твердження позивача щодо того, що річний строк, передбачений п. 3.4 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5, закінчився 25.02.2015 року. Враховуючи, що скаржник пов'язує початок перебігу строку із наступним днем після першої прострочки, а вона виникла 25.02.2014 року, колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи товариства ґрунтуються на неправильному розумінні ним поняття "виникнення права вимоги".

Ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 25.03.2015 року відкрито провадження по цивільній справі № 397/383/15-ц за позовною заявою ПАТ Актабанк до ПАТ "2-й ім.Петровського цукровий завод", смт.Олександрівни, Олександрівського району, Кіровоградської області, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма Ясенівська, приватного підприємства Агростар, товариства з обмеженою відповідальністю Триліси Агро, приватного підприємства Агробудспецсервіс, сільськогосподарського виробничого кооператива Ягорлик про стягнення заборгованості за кредитним договором № 01-1538/Т від 19.03.2013 року.

Таким чином, на час вчинення виконавчого напису в суді вже існував спір щодо розміру заборгованості за кредитним договором. Вчинення виконавчого напису на час існування між сторонами спору свідчить про відсутність факту безспірності заборгованості боржника та відсутності підстав для вчинення виконавчого напису.

Зазначену правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 04.03.2015 року у справі №6-27цс15 та від 11.03.2015 року у справі №6-141цс14, а також Вищий господарський суд України у постанові від 18.01.2016 року у справі №908/2145/15-г.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що позов підлягає задоволенню.

На адресу Дніпропетровського апеляційного господарського суду від ТОВ "Фінансова компанія "Сіте" надійшла заява, якою товариство просить суд замінити відповідача ПАТ «Актабанк» на ТОВ "Фінансова компанія "Сіте" . Заява обґрунтована тим, що між ПАТ Актабанк та ТОВ "Фінансова компанія "Сіте" укладено договір про відступлення права вимоги №01-1538/Т/В-1 від 23.08.2016 року, умовами якого передбачено, що первісний кредитор (ПАТ Актабанк) передає в повному обсязі новому кредиторові (ТОВ "Фінансова компанія "Сіте"), а новий кредитор приймає право вимоги, що належить первісному кредиторові, і стає кредитором за кредитним договором №01-1538/Т від 19.09.2013 року, укладеним між первісним кредитором та ПАТ "2-ім.Петровського цукровий завод"; відступлення права за основним договором розповсюджується в повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, також на інші права, передбачені основним договором, та права, що виникають на будь-яких стадіях судового та виконавчого провадження.

Згідно ч. 1 ст. 25 Господарського процесуального кодексу України У разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення діяльності суб'єкта господарювання шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Поданими доказами ТОВ «Фанансова компанія «Сіте» доведені обставини, на які посилається заявник, тому колегія суддів вбачає підстави для задоволення його заяви.

Керуючись ст.ст. 25 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Замінити відповідача у справі №912/3777/15 Публічне акціонерне товариства Актабанк на Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Сіте".

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства 2-й ім.Петровського цукровий завод задовольнити.

Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 14.12.2015 року у справі №912/3777/15 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позов задовольнити.

Визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8, вчинений 13 серпня 2015 року та зареєстрований в реєстрі за номером 1692, таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіте» на користь Публічного акціонерного товариства 2-й ім.Петровського цукровий завод 1 339 грн. 80 коп. судового збору за перегляд судового рішення апеляційною інстанцією.

Доручити Господарському суду Кіровоградської області у відповідності до ст. 116, ст. 117 Господарського процесуального кодексу України видати наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд.

Головуючий суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя Л.П. Широбокова

Суддя О.В. Джихур

(Повний текст постанови складено 17.02.2017 року).