ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2017 р. Справа № 918/10/17

Господарський суд Рівненської області у складі судді Войтюка В.Р., розглянувши матеріали справи

за позовом Заступника прокурора Рівненської області в інтересах держави в особі Рівненської обласної адміністрації

до відповідача ОСОБА_1 лісогосподарського підприємства "Сяйво" сільськогосподарського виробничого кооперативу "Озерський" - 1, Озерської сільської ради - 2 та Володимирецької районної державної адміністрації - 3

про визнання недійсним договору та повернення земельної ділянки

В засіданні приймали участь:

Від позивача: ОСОБА_2 (дов. № 71/0/01-22/17 від 03.01.2017 р.);

Від відповідача1: ОСОБА_3 (дов. №1 від 13.01.2017 р.);

Від відповідача2: не з'явився;

Від відповідача3: ОСОБА_4 (дов. № 3163/-30/16 від 22.08.2016 р.);

Від прокуратури: ОСОБА_5 (за посв. № 031428 від 19.01.2015 р.)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

04 січня 2017 року заступник прокурора Рівненської області (далі прокурор) звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовом в інтересах держави в особі Рівненської обласної державної адміністрації (далі - позивач) до ОСОБА_1 лісогосподарського підприємства "Сяйво" сільськогосподарського виробничого кооперативу "Озерський" (далі відповідача - 1), до Озерської сільської ради (далі - відповідач - 2) та Володимирецької районної державної адміністрації (далі - відповідач - 3), в якому просив визнати недійсним укладений між Озерською сільською радою та Підприємством договір оренди землі від 24 листопада 2005 року, а також зобовязати даного відповідача повернути орендовану ним за цим правочином земельну ділянку Рівненській обласній державній адміністрації шляхом підписання акту приймання-передачі.

В обґрунтування своїх вимог прокурор посилався на те, що спірний договір в порушення приписів Закону України "Про оренду землі" (далі Закон) та Закону України "Про оцінку земель" був укладений без проведення нормативної грошової оцінки орендованої земельної ділянки, що є обовязковим для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності та є істотною умовою такого договору. У звязку з наведеними обставинами вказаний договір, на думку прокурора, підлягає визнанню недійсним.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 05 січня 2017 року позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 918/10/17 та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 16 січня 2017 року.

13 січня 2017 року від відповідача - 1 до канцелярії суду надійшло клопотання, в якому останній просить суд перенести судове засідання на іншу дату.

Ухвалою господарського суду від 16 січня 2017 року розгляд справи відкладено в судовому засіданні на 30 січня 2017 року.

26 січня 2017 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від відповідача - 3 надійшов відзив на позову заяву, в якому останній заперечив проти задоволення позовних вимог з огляду на те, що відповідач - 1 належним чином виконує умови оспорюваного правочину та не допускав будь-яких порушень законодавчих норм при його укладенні. Водночас відсутність визначення нормативно-грошової оцінки спірної земельної ділянки не була спричинена неправомірними діями та не може бути підставою для позбавлення відповідача - 1 права користування зазначеною земельною ділянкою та визнання спірного договору недійсним.

До канцелярії суду 26 січня 2017 року від відповідача - 1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній позовні вимоги заперечує, та посилається на те що, оспорюваний договір укладено без визначення нормативної грошової оцінки у зв'язку із недотриманням органом виконавчої влади вимог закону щодо визначення орендної плати. Також останній посилається на те, що в чинному законодавстві України не передбачено підстав, що у разі відсутності нормативної грошової оцінки землі, є підставою для визначення договору оренди недійсним. Крім того, відповідач - 1, у своєму відзиві просить суд застосувати строк позовної давності до предявлених позовних вимог.

30 січня 2017 року до канцелярії суд від відповідача - 2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній позовні вимоги заперечує, та посилається не те, що при укладенні оспоррюваного договору оренди землі сторони визначили усі істотні умови договору, а тому вважає, що відсутні підстави для визнання договору оренди землі недійсним. Зазначає, що на момент підписання оспорюваного договору процедура визначена законом дотримана повністю, тому вважає, що визнання договору недійсним немає підстав. Також , відповідач - 2 звертає увагу суду на пропущений строк позовної давності. Також, 30 січня 2017 року відповідач - 2 подав клопотання про розгляд справи без його участі.

Ухвалою господарського суду від 30 січня 2017 року розгляд справи відкладено в судовому засіданні на 13 лютого 2017 року.

09 лютого 2017 року відповідач - 2 подав до канцелярії суду клопотання про розгляд справи без його участі.

13 лютого 2017 року від відповідача - 1 надійшов супровідний лист, в якому останній проси суд долучити до матеріалів справи наступні документи: копію статуту; копію свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи; копію витягу з ЄДР; копію витягу з реєстру платників єдиного податку.

У судовому засіданні 13 лютого 2017 року представники позивача та прокуратури підтримали вимоги, викладені у позовній заяві, та наполягали на їх задоволенні.

Представники відповідачів проти задоволення вказаного позову заперечили з підстав, зазначених у відзивах на позовну заяву.

На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем та витребуваних судом.

У судовому засіданні 13 лютого 2017 року відповідно до ст. 85 ГПК України судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

За змістом частин 1, 2 статті 29 ГПК України прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

Судом встановлено, що прокурор звернувся до господарського суду Рівненської області з позовною заявою в інтересах держави в особі Рівненської обласної державної адміністрації ОСОБА_1 лісогосподарського підприємства "Сяйво" сільськогосподарського виробничого кооперативу "Озерський", до Озерської сільської ради та Володимирецької районної державної адміністрації, в якому просив визнати недійсним укладений між Озерською сільською радою та Підприємством договір оренди землі від 24 листопада 2005 року, а також зобовязати даного відповідача повернути орендовану ним за цим правочином земельну ділянку Рівненській обласній державній адміністрації шляхом підписання акту приймання-передачі.

З матеріалів справи вбачається, що розпорядженням голови Володимирецької районної державної адміністрації № 331 від 17 жовтня 2005 року ОСОБА_1 підприємству "Сяйво" передано в довгострокову оренду терміном на 25 років земельну ділянку загальною площею 1245,85 га для ведення лісового господарства.

На підставі вищенаведеного розпорядження 24 листопада 2005 року між Володимирецькою районною державною адміністрацією та Дочірнім лісогосподарським підприємством "Сяйво" укладений договір оренди земельної ділянки (далі - договір), за умовами якого зазначений орган місцевого самоврядування передав відповідачу - 1 у строкове платне користування земельну ділянку лісового фонду загальною площею 1245,85 га, яка знаходиться на території Озерської сільської ради.

Цей договір підписаний уповноваженими представниками його сторін, скріплений печатками вказаних юридичних осіб.

Відповідно до пункту 3 цієї угоди на земельній ділянці немає обєктів нерухомого майна.

За змістом пункту 5 даного правочину нормативна грошова оцінка земельної ділянки не проводилася.

Земельна ділянка, яка передається оренду, не має недоліків, що можуть перешкоджати її ефективному використанню (пункт 6 договору).

Згідно з пунктом 8 договору останній укладено на 25 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше, ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору, повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Пунктом 9 цієї угоди передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 3 565 грн. 00 коп. щорічно.

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції (пункт 10 договору).

За пунктом 15 вказаного правочину земельна ділянка передається в оренду для ведення лісового господарства.

Відповідно до пункту 18 договору передача земельної ділянки в оренду здійснюється після розроблення технічної документації із землеустрою щодо передачі земель лісового фонду в довгострокову оренду та винесення меж в натурі. Підставою розроблення технічної документації із землеустрою щодо передачі земель лісового фонду в довгострокову оренду є розпорядження голови Володимирецької районної державної адміністрації № 331 від 17 жовтня 2005 року та технічне завдання погоджене Володимирецьким районним відділом земельних ресурсів. організація, розроблення технічної документації оренди земельної ділянки і витрат пов'язаних із цим, покладаються на орендаря.

Відповідно до пункту 43 договору останній набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, прокурор посилався на те, що спірний договір в порушення приписів Закону та Закону України "Про оцінку земель" укладений без проведення нормативної грошової оцінки орендованої земельної ділянки, що є обовязковим для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності та є істотною умовою такого договору.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення даного позову з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

За ч. 1 ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності (ч. 1 ст. 93 ЗК України).

Виходячи з наведених визначень та змісту оспорюваного договору, вбачається, що між сторонами укладено договір оренди земельної ділянки, тобто правочин щодо строкового платного користування земельною ділянкою, необхідною відповідачеві-1 для провадження його підприємницької діяльності.

Отже, до спірних правовідносин застосовуються вимоги чинного законодавства, що регулюють питання оренди земельних ділянок.

У силу вимог ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 6 України "Про оренду землі" відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Згідно з приписами ст.ст. 142 - 145 Конституції України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування, крім інших об'єктів, належить земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень.

Відповідно ст. 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Статтею 12 ЗК України передбачено, що розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян і юридичних осіб, відноситься до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст.

У силу вимог ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 210 ЗК України угоди, укладені із порушенням встановленого законом порядку купівлі-продажу, ренти, дарування, застави, обміну земельних ділянок, визнаються недійсними за рішенням суду.

Крім того, ч.ч. 1, 2 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

За ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За визначення, наведеним у ч. 1 ст. 79 ЗК України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

За п.п. 288.2.-288.5. ст. 288 ПК України платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки та не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки. Може перевищувати граничний розмір орендної плати у разі визначення орендаря на конкурентних засадах.

У свою чергу, для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок (п. 289.1. ст. 289 ПК України).

За змістом ст. 1, абз. 5 ст. 5 Закону України "Про оцінку земель" нормативна грошова оцінка земельних ділянок є капіталізованим рентним доходом із земельної ділянки, визначеним за встановленими і затвердженими нормативами. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Частиною 1 ст. 13 Закону України "Про оцінку земель" нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

У силу вимог ч. 1 ст. 15 Закону України "Про оцінку земель" підставою для проведення оцінки земель (бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок) є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону України "Про оцінку земель" нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення, проводиться не рідше ніж один раз на 5 - 7 років.

За ч. 2 ст. 20 Закону України "Про оцінку земель" дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 23 Закону України "Про оцінку земель" технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Таким чином, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності.

За приписами ст. 2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором про оренду землі.

Згідно з приписами ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

В силу ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюються за домовленістю сторін. У випадках, визначених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Статтею 15 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного договору) унормовано, що однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

За приписами ст. 21 названого Закону (у відповідній редакції) орендна плата - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Закону України "Про плату за землю").

Згідно з приписами ст. 2 Закону України "Про плату за землю" (який був чинним на момент укладання оспорюваного договору) використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель. Розміри податку за земельні ділянки, грошову оцінку яких не встановлено, визначаються до її встановлення в порядку, визначеному цим Законом. За земельні ділянки, надані в оренду, справляється орендна плата.

Статтею 13 вказаного Закону передбачено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру, а орендної плати за земельну ділянку, яка перебуває у державній або комунальній власності - договір оренди такої земельної ділянки.

Статтею 1 Закону України "Про оцінку земель" (у відповідній редакції) унормовано, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок це капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.

За приписами ст. 5 цього ж Закону нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується, зокрема, для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Відповідно до приписів ст. 13 Закону України "Про оцінку земель" (в редакції, чинній на момент укладання оспорюваного договору оренди) проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок є обов'язковим при визначенні розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Згідно зі ст. 18 названого Закону нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок сільськогосподарського призначення проводиться не рідше як один раз у 5 - 7 років, а несільськогосподарського призначення - не рідше як один раз у 7 - 10 років. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які отримали ліцензії на проведення робіт із землеустрою. За результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель (ст. 20 Закону України "Про оцінку земель" у відповідній редакції).

Відповідно до ст. 23 цього ж Закону технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою. Технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів, затверджується районними радами. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається відповідним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Отже, земельним законодавством передбачено обов'язковість проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності, яка є основою для визначення розміру орендної плати за них.

За приписами статті 203 ЦК України (у відповідній редакції) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до приписів статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 08.04.2015 року у справі №3-41гс15, від 20.05.2015 у справі №3-70гс15, від 01.07.2015 №3-297гс15, від 01.07.2015 №3-298гс15.

Судом з матеріалів справи встановлено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки, переданої в оренду відповідачу - 1, відповідачем - 3 не проводилася.

З наведеного вбачається, що зміст оспорюваного договору суперечить вимогам ст. 123 ЗК України, ст. 15 Закону України "Про оренду землі", п. 289.1. ст. 289 ПК України, ст.ст. 5, 13 Закону України "Про оцінку земель" тощо.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені ст.ст. 215, 216 ЦК України, ст.ст. 207, 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог ч.ч. 1-3, 5 ст. 203 ЦК України.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Враховуючи, що судом встановлено фактичні обставини, з якими чинне законодавство пов'язує недійсність укладеного між відповідачами правочину, отже останній підлягає визнанню недійсним.

З огляду на викладене, обґрунтованою є й вимога про повернення земельної ділянки.

При цьому суд зауважує, що згідно з п. 9.10. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 6 "Про судове рішення" у рішенні про вчинення певних дій або про припинення певних дій - відповідний припис, наприклад: "Такому-то звільнити таке-то приміщення (із зазначенням його найменування, місцезнаходження згідно з поштовою адресою, площі)", "Такому-то припинити такі-то дії, які перешкоджають доступу такого-то у приміщення (із зазначенням тих же даних про приміщення)", строк виконання відповідних дій та/або про видачу наказу про примусове виконання рішення.

Щодо строків позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності повязане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з обєктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини (зазначений висновок був сформований в Постанові Верховного суду України від 29.10.2014 у справі №6-152цс14).

Згідно із п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 19 Закону України "Про прокуратуру" (чинного за час спірних правовідносин), предметом нагляду за додержанням і застосуванням законів є відповідність актів, які видаються всіма органами, підприємствами, установами, організаціями та посадовими особами, вимогам Конституції України та чинним законам. Перевірка виконання законів проводиться за заявами та іншими повідомленнями про порушення законності, що вимагають прокурорського реагування, а за наявності приводів - також з власної ініціативи прокурора.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 20 вказаного Закону, при здійсненні прокурорського нагляду за додержанням і застосуванням законів прокурор має право вимагати для перевірки рішення, розпорядження, інструкції, накази та інші акти і документи, одержувати інформацію про стан законності і заходи щодо її забезпечення. Таким чином, виявлення порушень закону при прийнятті розпоряджень органами виконавчої влади могло відбутися за результатами проведеної перевірки, підставами якої могли бути заяви та повідомлення третіх осіб про порушення законності під час прийняття таких рішень, або власна ініціатива прокурора, яка реалізувалася шляхом скерування вимоги про надання розпорядження.

Окрім того, у позовній заяві не ставиться вимога про визнання недійсним та скасування розпорядження, а визнається недійсним договір оренди земельної ділянки, що укладений з порушенням вимог Закону.

Разом з тим, ні прокурор, ні Рівненська обласна державна адміністрація не є сторонами даного договору, про його існування, як зазначено у позовній заяві, органам прокуратури стало відомо у 2014 році, що підтверджується листом Рівненської обласної державної адміністрації № 6060/0/01-22/14 від 06 листопада 2014 року, а Рівненській обласній державній адміністрації - із листа ГУ ДВС в Рівненській області № 294/17-00-05-03-08 від 30 жовтня 2014 року.

При цьому, будь-яких належних та допустимих доказів про обізнаність прокурора про укладення оспорюваного договору оренди землі, зокрема витребування його прокурором, матеріали справи не містять.

Аналогічно, відсутні докази про інформування Володимирецькою районною державною адміністрацією Рівненської обласної державної адміністрації щодо укладення сільською радою, за її дорученням, спірного договору оренди земельної ділянки, а відтак, строк звернення до суду не пропущено.

З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені Першим заступником прокурора в позовній заяві, є обґрунтованими, а відтак підлягають задоволенню.

Указана правова позиція кореспондується із позицією Рівненського апеляційного господарського суду по справі № 918/930/16.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, вимога прокурора та позивачів про стягнення заборгованості по орендній платі є доведеною, обґрунтованою, відповідачем не спростованою, а відтак підлягає задоволенню.

Згідно статті 49 ГПК України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Судовий збір відповідно до ст. 49 ГПК України за первісним позовом покладається на відповідачів 1 та 2 з урахуванням того, що Володимирецька районна державна адміністрація не є стороною по договору.

Враховуючи вище викладене та керуючись статтями 32 - 34, 43, 44, 49, 81-1, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати недійсним договір оренди землі, укладений 24 листопада 2005 року між Озерською сільською радою та Дочірнім лісогосподарським підприємством "Сяйво" сільськогосподарського виробничого кооперативу "Озерський", який зареєстровано у Державному реєстрі земель за № 81 від 24 листопада 2005 року.

3. ОСОБА_1 лісогосподарському підприємству "Сяйво" сільськогосподарського виробничого кооперативу "Озерський" повернути Рівненській обласній державній адміністрації земельну ділянку площею 1245,85 га, розташовану та території Озерської сільської ради Володимирецького району, шляхом підписання акту приймання-передачі.

4. Стягнути з ОСОБА_1 лісогосподарського підприємства "Сяйво" сільськогосподарського виробничого кооперативу "Озерський" (34331, Володимирецький р-н, Рівненська обл., с. Озеро, код. 31425237) на користь прокуратури Рівненської області (р/р 5371, МФО 820172, ЗКПО 02910077, банк одержувача - Державна казначейська служба України, м. Київ, код класифікації видатків бюджету - 2800) 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. витрат зі сплати судового збору.

5. Стягнути з Озерської сільської ради (34331, Володимирецький р-н, Рівненська обл., с. Озеро, вул. Перемоги, 35, код. 04388314) на користь прокуратури Рівненської області (р/р 5371, МФО 820172, ЗКПО 02910077, банк одержувача - Державна казначейська служба України, м. Київ, код класифікації видатків бюджету - 2800) 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. витрат зі сплати судового збору.

6. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Повний текст рішення складено 16 лютого 2017 року.

Суддя Войтюк В.Р.

Віддруковано 6 примірники:

1 - до справи;

2 - позивачу рекомендованим (33000, м. Рівне, вул. 16 Липня, 52);

3 - позивачу рекомендованим (33000, м. Рівне, майдан Просвіти, 1);

4- позивачу рекомендованим (34331,Рівненська обл., Володимирецький р-н,, с. Озеро);

5 - відповідачу рекомендованим (34331, Рівненська обл., Володимирецький р-н, с. Озеро, вул. Перемоги, 35);

6 - відповідачу рекомендованим (34300, смт. Володимирець, вул. Грушевського, 56).