ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" лютого 2017 р. Справа № 911/4322/16

за позовом державного підприємства «Укркосмос», м. Київ

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «Правдатут», м. Вишневе Київської області,

про стягнення 238 671,77 грн.

Суддя О.В. Конюх

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, уповноважений, довіреність № 13/08 від 13.08.2015р.;

ОСОБА_2, уповноважений, довіреність від 23.05.2016 №306/20/16

від відповідача: ОСОБА_3, уповноважений, довіреність від 20.01.2017 №05;

СУТЬ СПОРУ:

позивач державне підприємство «Укркосмос», м. Київ звернувся до господарського суду Київської області з позовом від 28.11.2016 №685/2016 до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «Правдатут», м. Вишневе Київської області, в якому просив суд стягнути з відповідача 238 671,77 грн. заборгованості за контрактом №12/2015 про надання послуг з технічного забезпечення передачі ТВ сигналу через супутник від 01.12.2015, в тому числі 210 816,62 грн. основного боргу за липень 2016, 16 998,22 грн. пені, 1 715,00 грн. 3% річних, 9 141,93 грн. інфляційних втрат, та покласти на відповідача судовий збір.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач надав відповідачу за вказаним контрактом послуги з технічного забезпечення супутникової передачі радіосигналу телевізійного каналу замовника через супутник «АМОS-3», про що сторонами було складено та підписано ОСОБА_1 здачі-приймання наданих послуг за липень 2016 на суму 210 816,62 грн., проте відповідач в порушення умов контракту надані послуги не оплатив, у звязку із чим позивач просить в судовому порядку стягнути суму основного боргу, нараховані згідно ст. 625 ЦК України у звязку із простроченням грошового зобовязання інфляційні втрати та 3% річних, а також передбачену пунктом 6.1 контракту пеню.

Ухвалою господарського суду Київської області від 29.12.2016 порушено провадження у справі № 911/4322/16 та призначено справу до розгляду на 23.01.2017.

20.01.2017 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву від 19.01.2017 №1, у якому відповідач просить суд задовольнити позов частково в сумі основного боргу 210 816,62 грн. без застосування штрафних санкцій, розстрочивши виплату боргу на 5 місяців, по 42 163,20 грн. щомісячно. У відзиві відповідач твердить, що у контракті не визначено належним чином строк оплати наданих послуг, оскільки пункти 6.2, 2.2 та 2.5 суперечать один одному. Крім того, відповідно до пункту 2.2 контракту у разі несплати виставленого рахунку протягом 2 банківських днів позивач був зобовязаний виставити новий рахунок, що позивачем здійснено не було. Крім того, позивачем порушувались передбачені контрактом строки складення щомісячних актів. За таких обставин, відповідач вважає, що позивач помилково визначив період прострочення, за який нарахував пеню, інфляційні та річні. Відповідач стверджує, що у звязку з фінансовими труднощами не має змоги сплатити всю суму заборгованості, у звязку з чим просить суд виконання рішення розстрочити.

23.01.2017 позивачем подана заява від 20.01.2017 №24/2017 про збільшення позовних вимог, у якій позивач просить суд стягнути з відповідача 1 740 101,80 грн. заборгованості за Контрактом №12/2015 від 01.12.2015, в тому числі 1 397 593,85 грн. основного боргу за період квітень-грудень 2016, 244 046,54 грн. пені та 18005,00 грн. процентів річних, розрахованих по 20.01.2017, а також 80 456,41 грн. інфляційних витрат, розрахованих по грудень 2016 включно.

Ухвалою від 23.01.2017 суд прийняв до розгляду вказану заяву позивача, яка за правовим змістом є заявою про зміну предмету позову, та відклав розгляд справи на 06.02.2017 для надання часу відповідачу надати відзив на позов з врахуванням зазначеної заяви.

В судовому засіданні 06.02.2017 розпочато розгляд справи по суті та оголошено перерву до 13.02.2017 для надання часу сторонам належним чином виконати вимоги ухвал від 29.12.2016 та 23.01.2017 та подати зазначені в ухвала документи, про що присутні представники обох сторін були повідомлені особисто під розпис.

07.02.2017 від позивача надійшли додаткові документи із клопотанням від 07.02.2017 №45/2017 про залучення їх до справи. Зокрема були подані докази направлення та отримання рахунків на оплату та актів здачі-приймання наданих послуг.

13.02.2017 від відповідача надійшли витребувані судом документи із клопотанням про залучення до матеріалів справи від 10.02.2017 №2. Зокрема до справи були подані копії платіжних документів, за якими відповідач здійснював оплату послуг позивачу.

В судовому засіданні 13.02.2017 представники сторін надали пояснення по суті позову.

Розглянувши позов державного підприємства «Укркосмос», м. Київ (далі по тексту ДП «Укркосмос», позивач), до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «Правдатут», м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області (далі по тексту ТОВ «Інформагентство «Правдатут», відповідач), всебічно та повно вивчивши наявні у матеріалах справи докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з правочинів. Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Майново-господарські зобов'язання між суб'єктами господарювання виникають на підставі договорів (ст. 179 Господарського кодексу України) і сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору (ст. 627 Цивільного кодексу України).

01.12.2015 між ДП «Укркосмос» як оператором супутникового радіозвязку (виконавець) та ТОВ «Інформагентство «Правдатут» (замовник) було укладено контракт №12/2015 про надання послуг з технічного забезпечення передачі ТВ сигналу через супутник (далі по тексту Контракт), відповідно до якого виконавець надавав послуги з технічного забезпечення супутникової передачі радіосигналу телевізійного каналу замовника через супутник «АМОS-3». Відповідно до умов Контракту:

- вартість щомісячних послуг визначається протоколом погодження договірної ціни, яким погоджено розраховувати вартість за формулою S (вартість послуг на дату виставлення рахунка) = (Ко (8360) * А1 (умовна вартість одного долара США (середньозважена продаж МВБ) на день виставлення рахунку) ( пункт 2.1, Додаток №1);

- оплата послуг здійснюється в термін не більше 2 банківських днів з дати виставлення рахунка, який надається виконавцем не пізніше 15 числа наступного місяця, і направляється замовнику рекомендованим листом з повідомленням або курєром. Рахунок є дійсним до оплати протягом 2 банківських днів. У разі, якщо рахунок не буде вчасно наданий виконавцем, оплата послуг замовником здійснюється на підставі Контракту, а саме шляхом визначення замовником суми на дату 15 числа наступного місяця згідно з Додатком №1 до Контракту (пункт 2.2);

- несвоєчасне надання рахунка виконавцем замовнику не є підставою для неоплати або несвоєчасної оплати замовником послуг згідно пунктів 2.2, 2.3 (пункт 6.2);

- перші два місяці надання послуг визначаються як тестовий період, протягом якого надання послуг здійснюється на безоплатній основі (пункт 2.3);

- у випадку прострочення замовником будь-яких грошових зобовязань більше ніж на 5 банківських днів, за вимогою виконавця замовник сплачує штрафні санкції (пеню) за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ що діяла протягом терміну прострочення (пункт 6.1);

- ОСОБА_1 здачі приймання наданих послуг складається виконавцем щомісячно до 20 числа поточного місяця і надаються для підписання замовнику рекомендованим листом з повідомленням або курєром. Після підписання один примірник ОСОБА_1 повертається на адресу виконавця. У випадку, якщо протягом 10 календарних днів з дати отримання ОСОБА_1 не буде підписаний замовником або виконавцю не буде надіслано обґрунтованої письмової відмови від підписання ОСОБА_1, послуги вважаються прийнятими (пункт 2.5).

За частиною 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Протягом 2016 року позивачем надано, а відповідачем прийнято послуги за Контрактом, про що свідчать підписані обома сторонами та скріплені печатками обох сторін ОСОБА_1 здачі-приймання наданих послуг, а саме:

№3 за квітень 2016 від 30.04.2016 на суму 210 876,82 грн.;

№4 за травень 2016 від 31.05.2016 на суму 210 387,76 грн.;

№5 за червень 2016 від 31.07.2016 на суму 207470,96 грн.;

№6 за липень 2016 від 31.08.2016 на суму 210 816,10 грн.;

№7 за серпень 2016 від 30.09.2016 на суму 222 692,84 грн.;

№8 за вересень 2016 від 31.10.2016 на суму 216 243,10 грн.;

№9 за жовтень 2016 від 30.11.2016 на суму 217 251,32 грн.;

№10 за листопад 2016 від 31.12.2016 на суму 220 194,88 грн.;

№11 за грудень 2016 від 31.12.2016 на суму 221 659,55 грн.

Суд звертає увагу на те, що екземпляри ОСОБА_1 за вересень-грудень 2016 відповідача з боку замовника не підписані, печаткою не скріплені. Разом із тим, екземпляри цих актів позивача є підписаними та скріпленими печатками обох сторін, крім того, оригінали зазначених актів представником позивача були надані для огляду в судовому засіданні.

Враховуючи передбачений Контрактом порядок прийняття послуг та підписання актів, суд робить висновок про те, що відповідач як замовник, отримавши від позивача як виконавця ОСОБА_1 у двох примірниках, один з них підписав, скріпив печаткою та повернув виконавцю, а один примірник, який залишився у відповідача, не оформив належним чином.

Враховуючи положення пункту 2.5 Контракту, та відсутність письмових заперечень з боку замовника, судом встановлено, що за спірний період позивачем надано, а відповідачем прийнято послуги згідно контракту на загальну суму 1 937 593,85 грн.

Крім того, позивач направляв відповідачу відповідні рахунки на оплату, копії яких з доказами направлення та/або вручення долучені до матеріалів справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається із залучених до матеріалів справи копій платіжних доручень, відповідач оплатив отримані послуги частково всього в сумі 540 000,00 грн., а саме сплатив платіжними дорученнями: від 17.06.2016 №89 суму 50 000,00 грн.; від 19.07.2016 №115 суму 100 000,00 грн.; від 21.09.2016 № 159 суму 150 000,00 грн.; від 13.10.2016 №169 суму 150 000,00 грн.; від 30.11.2016 №28 суму 90 000,00 грн.

Суд не враховує подану відповідачем копію платіжного доручення від 21.04.2016 №57 на суму 219 611,35 грн., оскільки за зазначеним платіжним дорученням відповідач сплатив за послуги, надані в березні 2016, а заборгованість за березень позивачем у спірний період не включена та до стягнення не заявлена.

За таких обставин, залишок основної заборгованості відповідача перед позивачем за надані за Контрактом послуги, строк оплати якої настав, становить 1 397 593,85 грн., а відтак вимога позивача про стягнення з відповідача суми основного боргу є обґрунтованою, підтвердженою належними доказами та такою, яку належить задовольнити.

У звязку із простроченням грошового зобовязання позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 244 046,54 грн. пені та 18005,00 грн. процентів річних, розрахованих по 20.01.2017, а також 80 456,41 грн. інфляційних витрат, розрахованих по грудень 2016 включно. Щодо зазначених вимог суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 6.1 Контракту визначено, що у випадку прострочення замовником будь-яких грошових зобовязань більше ніж на 5 банківських днів, за вимогою виконавця замовник сплачує штрафні санкції (пеню) за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ що діяла протягом терміну прострочення. Суд звертає увагу, що даний пункт контракту означає не нарахування пені з шостого банківського дня від прострочення, а визначає умовою нарахування пені прострочення виконання більше ніж на 5 банківських днів.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобовязання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій неустойка, штраф, пеня. При цьому порядок нарахування та розмір санкцій, які можуть бути встановлені договором, встановлені частиною 4 ст. 231 ГК України: у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання, в певній визначеній грошовій сумі, у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

Зазначене кореспондується з положеннями ст. 549 ЦК України, відповідно до яких неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання, при цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Так, відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Тому період обчислення пені починається з наступного дня після дати, в якій зобовязання мало бути виконано. Відповідно до частини 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязань припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Відповідно до частини 3 ст. 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо закінчення строку, визначеного місяцем, припадає на такий місяць, у якому немає відповідного числа, строк спливає в останній день цього місяця.

Оскільки інший період нарахування пені в Договорі сторонами не встановлено, нарахування пені має розпочатися наступного дня після спливу передбаченого Контрактом строку оплати, та припинитися або в переддень виконання грошового зобовязання (оскільки день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені (пункт 1.9 Постанови Пленуму ВГСУ від 17 грудня 2013 року № 14) або через шість місяців у відповідне число останнього місяця строку після кінцевого строку оплати.

Положеннями частини 2 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інший розмір процентів Контрактом не встановлено.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з врахуванням втрат від інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначену позицію також підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного суду України від 23.01.2012р. у справі №37/64).

Оскільки проценти річних та інфляційні втрати не є штрафними санкціями, то обмеження нарахування процентів річних та інфляційних терміном 6 місяців відповідно до ст. 232 ГК України не застосовується.

Відповідно до пункту 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК) господарський суд має зясовувати обставини, повязані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у звязку з порушенням грошового зобовязання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобовязання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Здійснюючи перевірку розрахунку, суд взяв до уваги п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14, відповідно до якого розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Визначаючи належні строки оплати наданих послуг, суд керувався наступним:

Квітень 2016: доказів направлення акту та рахунку за квітень 2016 до матеріалів справи не подано. Разом із тим, акт №3 здачі-приймання наданих послуг (в якому міститься відмітка про вручення безпосередньо керівнику відповідача директору ОСОБА_4Є.) сторонами підписано 30.04.2016 і сторонами не подано доказів, що він був вручений відповідачу в дату, відмінну від дати підписання 30.04.2016, крім того, платіжне доручення №165, яким було здійснено часткову оплату за послуги, надані в квітні, в призначенні платежу містить посилання на рахунок №03-ПТ2016 від 27.04.2016, тобто даний рахунок відповідачу також було вручено. Враховуючи викладене, кінцевий строк оплати послуг за квітень 2016 05.05.2016 (протягом двох банківських днів, не враховуючи вихідні).

Травень 2016: рахунок на оплату від 30.05.2016 та акт №4 здачі-приймання послуг отримані відповідачем 09.06.2016, про що свідчить залучена до матеріалів справи копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, а відтак кінцевий строк оплати 13.06.2016.

Червень 2016: рахунок на оплату від 15.07.2016 та акт №5 здачі приймання послуг були направлені із супровідним листом від 11.08.2016 і отримані відповідачем 19.08.2016, про що свідчить залучена до матеріалів справи копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, тобто з простроченням строку, передбаченого Контрактом. Разом із тим, у випадку невчасного отримання рахунку відповідач мав керуватися пунктом 2.2 Контракту, відповідно до якого у разі, якщо рахунок не буде вчасно наданий виконавцем, оплата послуг замовником здійснюється на підставі контракту, шляхом визначення замовником суми оплати послуг на дату 15 числа наступного місяця (тобто на 15.06.2016). Також відповідно до пункту 6.2 Контракту несвоєчасне надання рахунка не є підставою для неоплати та/або несвоєчасної сплати замовником послуг згідно пунктів 2.1 2.3 контракту.

Липень 2016: рахунок на оплату від 15.08.2016 та акт №6 здачі-приймання наданих послуг із супровідним листом від 11.08.2016 вручено безпосередньо директору відповідача 17.08.2016, тобто з порушенням строку, передбаченого контрактом. А відтак, суму оплати за липень відповідач мав самостійно визначити і сплатити на 15 число наступного місяця, тобто на 15.08.2016.

Серпень 2016: рахунок на оплату від 12.09.2016 та акт №7 здачі-приймання наданих послуг за серпень направлені відповідачу із супровідним листом від 23.09.2016 №559/2016, отримані ним 01.10.2016, тобто з порушенням строку, передбаченого контрактом. Відтак суму оплати за серпень відповідач мав самостійно визначити і сплатити на 15 число наступного місяця, тобто на 15.09.2016.

Вересень 2016: рахунок на оплату від 11.10.2016 та ОСОБА_1 №8 направлені відповідачу із супровідним листом від 19.10.2016, а отримані 26.10.2016, а відтак суму оплати за вересень відповідач мав самостійно визначити і сплатити на 15 число наступного місяця, тобто на 15.10.2016. відповідно до частини 5 ст. 254 ЦК України, оскільки 15.10.2016 припадає на вихідний, кінцевий строк оплати є перший за ним робочий день, а саме 17.10.2016.

Жовтень 2016: рахунок на оплату від 15.11.2016 та ОСОБА_1 №9 були направлені відповідачу із супровідним листом від 17.11.2016 та отримані 25.11.2016, а відтак суму оплати за жовтень відповідач мав самостійно визначити і сплатити на 15 число наступного місяця, тобто на 15.11.2016.

Листопад 2016: рахунок на оплату від 15.12.2016 та ОСОБА_1 №10 були направлені відповідачу із супровідним листом від 20.12.2016 та отримані 28.12.2016, а відтак суму оплати за листопад відповідач мав самостійно визначити і сплатити на 15 число наступного місяця, тобто на 15.12.2016.

Грудень 2016: рахунок на оплату від 21.12.2016 та ОСОБА_1 №11 були направлені відповідачу 23.12.2016 із супровідним листом від 21.12.2016, та отримані 29.12.2016, відтак кінцевий строк оплати протягом двох банківських днів 31.12.2016.

За таких обставин, здійснивши перевірку розрахунку позовних вимог, суд встановив, що за заявлений період належна до стягнення з відповідача на користь позивача пеня становить суму 135 762,91 грн., 3% річних становлять 14 949,76 грн., інфляційні втрати 53 320,16 грн., за таких обставин, вказані позовні вимоги належать до задоволення частково.

Таким чином, повно та ґрунтовно дослідивши наявні у справі докази, перевіривши на відповідність закону та дійсним обставинам справи подані позивачем розрахунки заборгованості, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню частково, та приймає рішення про стягнення з відповідача 1 397 593,85 грн. основного боргу, 135 762,91 грн. пені, 53 320,16 грн. інфляційних втрат та 14 949,76 грн. процентів річних.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на обидві сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Щодо заяви відповідача про розстрочку виконання рішення, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 6 частини першої ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення. Підставою для відстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати співвідношення матеріальних інтересів сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до частини третьої статті 5 ГК України субєкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання здійснюють свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства. Відповідно до статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до статті 20 ГК України держава забезпечує захист прав і законних інтересів субєктів господарювання та споживачів. Кожний субєкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав та законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених субєктів захищаються шляхом в тому числі присудженням до виконання обовязку в натурі та застосуванням штрафних санкцій. Згідно до частин першої статті 2 ГПК України господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів. Згідно статті 3 ЦК України однією з основних засад цивільного законодавства в Україні є судовий захист цивільного права та інтересу.

Порушення умов господарського зобовязання, чинного законодавства та відповідно прав та охоронюваних законом інтересів позивача ДП «Укркосмос» допустив саме відповідач ТОВ «Інформагентство «Правдатут».

За таких обставин, враховуючи, що відстрочка та розстрочка виконання рішення допускається лише у виключних випадках, а відповідач взагалі не навів жодних обставин та не подав жодних доказів на підтвердження обставин, які могли б надати можливість оцінити ситуацію, що склалась з виконанням спірних зобовязань відповідача перед позивачем, як виняткову, суд відмовляє відповідачу в клопотанні про розстрочення виконання рішення. Додатково суд звертає увагу сторін, що сторони не позбавлені на будь-якій стадії виконання судового рішення врегулювати свої відносини шляхом укладення мирової угоди.

З огляду на вищевикладене, керуючись статтями 2, 12, 22, 32-34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов державного підприємства «Укркосмос» задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «Правдатут» (08132, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код 39235296)

на користь державного підприємства «Укркосмос» (01024, м. Київ, вул. Лютеранська, буд. 20, офіс 210, ідентифікаційний код 24381357)

1 397 593,85 грн. (один мільйон триста девяносто сім тисяч пятсот девяносто три гривні вісімдесят пять копійок) основного боргу,

135 762,91 грн. (сто тридцять пять тисяч сімсот шістдесят дві гривні девяносто одну копійку) пені,

53 320,16 грн. (пятдесят три тисячі триста двадцять гривень шістнадцять копійок) інфляційних втрат,

14 949,76 грн. (чотирнадцять тисяч девятсот сорок девять гривень сімдесят шість копійок) процентів річних;

24 024,40 грн. (двадцять чотири тисячі двадцять чотири гривні сорок копійок) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині вимог відмовити.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано 23.02.2017.

Суддя О.В. Конюх