КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2017 р. Справа№ 910/24204/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Смірнової Л.Г.

суддів: Руденко М.А.

Кропивної Л.В.

при секретарі судового засідання: Огірко А.О.

за участю представників:

від позивача: Таранчук С.С. за довіреністю від 10.01.2017;

від відповідача: не з'явились;

Розглянувши матеріали апеляційної скарги Державного підприємства "Підприємство із забезпечення нафтопродуктами" Міністерства енергетики та вугільної промисловості України

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.01.2017

у справі № 910/24204/16 (суддя Я.А. Карабань)

за позовом Державного підприємства "Підприємство із забезпечення нафтопродуктами" Міністерства енергетики та вугільної промисловості України

до Публічного акціонерного товариства "Фортуна-Банк"

про розірвання договору та стягнення 31 724 808,60 грн

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.01.2017 у справі №910/24204/16 позовну заяву Державного підприємства "Підприємство із забезпечення нафтопродуктами" Міністерства енергетики та вугільної промисловості України повернуто без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою суду, Державне підприємство "Підприємство із забезпечення нафтопродуктами" Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, звернулось до Київського апеляційного Господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.01.2017 у справі №910/24204/16 скасувати та направити справу до суду першої інстанції для розгляду справи по суті.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.01.2017 апеляційну скаргу Державного підприємства "Підприємство із забезпечення нафтопродуктами" Міністерства енергетики та вугільної промисловості України прийнято до провадження та призначено до розгляду на 02.02.2017.

В судове засідання 02.02.2016 з'явився представник позивача. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Оскільки, всі учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, проте представники відповідача не скористалися своїми правами, передбаченими ст. 22 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), та виходячи з того, що явка учасників апеляційного провадження судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалася, а участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представників відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив рішення Господарського суду міста Києва від 03.01.2017 у справі 910/24204/16 скасувати, апеляційну скаргу - задовольнити.

Відповідно до статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 3, п. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви справляється судовий збір.

Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" визначені розміри ставок судового збору за подання до господарського суду позовних заяв в залежності від виду заявлених позовних вимог: майнового та/або немайнового характерів.

Підпунктом 2.2. пункту 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" № 7 від 21.02.2013 визначено, що статтею 55 ГПК України передбачено визначення ціни позову у позовах про стягнення грошей і про витребування майна. Відповідні позовні заяви мають майновий характер і розмір ставок судового збору за їх подання визначається за приписом підпункту 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону.

Що ж до позовних заяв немайнового характеру, то до них відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Подання до господарського суду таких заяв оплачується судовим збором згідно з підпунктом 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, Державне підприємство "Підприємство із забезпечення нафтопродуктами" Міністерства енергетики та вугільної промисловості України звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства "Фортуна-Банк" про розірвання договору та стягнення 31724808,60грн.

Позивач посилається на те, що у нього відсутні кошти в розмірі, достатньому для оплати судового збору за вимогу майнового характеру що підтверджується матеріалами справи. Коштів, що знаходяться на поточному рахунку Позивача у Відповідача, достатньо для оплати судового збору за вимогу майнового характеру. Проте Позивач позбавлений можливості використовувати зазначені коштів у зв'язку із невиконанням Відповідачем платіжних доручень Позивача. Позивач неодноразово подавав Відповідачу платіжні доручення на перерахування належних Позивачу коштів на інші рахунки Позивача, а також перерахування коштів на оплату судового збору, проте такі розпорядження Відповідачем не виконуються.

Згідно ст. 21.1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" ініціювання переказу проводиться шляхом подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа.

Ст. 22.1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" передбачає, що ініціювання переказу здійснюється, зокрема, за платіжним дорученням.

Під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним для платника з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника.

Банки мають забезпечувати фіксування дати прийняття розрахункового документа на виконання.

Вказане свідчить про наявність виключних обставин стосовно оплати судового збору та відстрочення його оплати.

Відповідно до положень п. 2.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" у випадках коли в позовній заяві альтернативно викладено майнові або немайнові вимоги, господарському суду слід у порядку підготовки справи до розгляду зобов'язати позивача визначитись з предметом спору і в зв'язку з цим вирішити питання, пов'язані зі сплатою судового збору у встановленому розмірі. Крім того, за наявності підстав для відмови у прийнятті позовної заяви в частині однієї з вимог господарський суд може порушити провадження у справі щодо альтернативної вимоги; у такому разі питання щодо сплати (стягнення) судового збору вирішується за загальними правилами.

Таким чином, господарський суд фактично при наявності вимоги немайнового характеру та за наявності доказів сплати судового збору за вимогу немайнового характеру у визначеному законодавством розмірі не прийняв рішення щодо порушення провадження у справі щодо альтернативної вимоги, та не обґрунтував неможливість такого.

Ухвала Господарського суду міста Києва від 03.01.2017 не містить обґрунтування щодо неможливості порушення провадження у справі за вимогою нематеріального характеру.

Також ухвала не містить обґрунтування неможливості застосування ст. 8 Закону України "Про судовий збір" стосовно відстрочення сплати судового збору за вимогу майнового характеру та відкриття провадження по справі.

Відповідно до положень ст. 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Позивач надав суду підтвердження щодо скрутного фінансового стану, одним із причин якого є неможливість використання наявних грошових коштів на рахунках Відповідача через невиконання Відповідачем платіжних доручень Позивача.

Відповідно до положень п. 3.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" стягнення суми судового збору може бути здійснено безпосередньо з відповідача у доход державного бюджету України у випадку прийняття рішення на користь позивача.

Суд не позбавлено права застосувати щодо одного й того самого заявника і за однією й тією ж його заявою (скаргою) як відстрочення, так і розстрочення сплати судового збору, або зменшення розміру судового збору, або звільнення від його сплати, причому зазначені дії можуть мати місце у різній послідовності (наприклад, спочатку відстрочення сплати судового збору, а потім зменшення його розміру, або навпаки - спочатку зменшення розміру судового збору, а згодом відстрочення його сплати) або в сукупності (зокрема, одночасне зменшення розміру судового збору і відстрочення його сплати).

За таких обставин Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку що вимоги Державного підприємства "Підприємство із забезпечення нафтопродуктами" Міністерства енергетики та вугільної промисловості України є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню повністю.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, 103, 104, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Підприємство із забезпечення нафтопродуктами" Міністерства енергетики та вугільної промисловості України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.01.2017 у справі №910/24204/16 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.01.2017 у справі №910/24204/16 скасувати.

3. Матеріали справи №910/24204/16 повернути до Господарського суду міста Києва для розгляду справи по суті.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Л.Г. Смірнова

Судді М.А. Руденко

Л.В. Кропивна