РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2017Справа №910/758/17

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Орлан-Транс-Груп"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Жефко Україна"
простягнення 740 181, 50 грн.

Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін:

від позивача:Даценко О.І. - представник за довіреністю;
від відповідача:Мильцева В.С. - представник за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Орлан-Транс-Груп" (далі - позивач, ТОВ "Орлан-Транс-Груп") звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Жефко Україна" (далі - відповідач, ТОВ "Жефко Україна") про стягнення інфляційних нарахувань, трьох відсотків річних у зв'язку з несвоєчасною сплатою відповідачем суми боргу на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 10.0.62016 року у справі № 21373/15 у сумі 740 181, 50 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних відносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною 2 статі 625 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.01.2017 р. порушено провадження у справі № 910/758/17, розгляд справи призначено на 17.02.2017 р.

У судовому засіданні 17.02.2017 року представник позивача наполягав на задоволенні заявленого позову, надав усні пояснення по справі та на виконання Ухвали від 18.01.2017 року долучив до матеріалів справи розрахунок.

Представник відповідача проти позову заперечував посилаючись, зокрема, на викладені у письмовому відзиві обставини.

Суд дійшов висновку, що наявних у матеріалах справи фактичних даних достатньо для вирішення спору по суті.

В судовому засіданні 17.02.2017 р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представника позивача та представника відповідача, які приймали участь під час розгляду справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду міста Києва знаходилась справа № 910/21373/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Орлан-Транс-Груп" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Жефко Україна" про стягнення боргу у розмірі 13 224 001, 78 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.06.2016 року у справі № 910/21373/15 позовні вимоги задоволено частково, а саме:

- стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Жефко України" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Орлан-Транс-Груп") 5 258 330 (п'ять мільйонів двісті п'ятдесят вісім тисяч триста тридцять) грн. 07 коп. основного боргу, 615 145 (шістсот п'ятнадцять тисяч сто сорок п'ять) грн. 90 коп. пені, 302 898 (триста дві тисячі вісімсот дев'яносто вісім) грн. 00 коп. 3% річних, 3 706 984 (три мільйони сімсот шість тисяч дев'ятсот вісімдесят чотири) грн. 47 коп. інфляційних втрат, 84 116 (вісімдесят чотири тисячі сто шістнадцять) грн. 44 коп. судових витрат за проведення експертизи та 57 002 (п'ятдесят сім тисяч дві) грн. 00 коп. судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.09.2016 року вказане рішення залишено без змін.

19.09.2016 року Господарським судом міста Києва на виконання рішення у справі № 910/21373/15 від 10.06.2016 року було видано відповідний наказ.

Як вбачається із позовної заяви, 27.09.2016 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання наказу № 910/21373/15 виданого 19.09.2016 року

Постановою Вищого господарського суду України від 09.11.2016 року рішення господарського суду міста Києва від 10.06.2016 року та Постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.09.2016 року залишено без змін.

Відповідно до доводів позивача, 08.12.2016 року відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було перераховано кошти у розмірі 10 024 476, 88 грн. на погашення боргу відповідно до наказу № 910/21373/15 від 19.09.2016 року.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Орлан-Транс-Груп" вважає, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє відповідача від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 265 Цивільного кодексу України.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Згідно з положеннями ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій її території.

Відповідно до ст. 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.06.2016 р. по справі № 910/21373/15 встановлено факт невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Орлан-Транс-Груп".

За приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Вказані норми кореспондуються з положеннями частин 1, 7 ст. 193 Господарського кодексу України.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

За приписами ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Відтак, якщо певне зобов'язання згідно з рішенням господарського суду є грошовим (наприклад, у зв'язку з прийняттям судового рішення про стягнення суми заборгованості по лізинговим платежам), відповідальність за невиконання такого зобов'язання, яке виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з ч. 2 ст. 625 названого Кодексу.

Окрім того, згідно роз'яснень Вищого господарського суду України, викладених, зокрема, в пункті 7.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.13 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" (далі - Постанова №14), саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Отже, чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження щодо його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Тобто, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін вказаного договору та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання.

У матеріалах справи № 910/758/17 наявна Постанова про відкриття виконавчого провадження № 52355614 від 27.09.2016 року, відповідно до якої відкрито виконавче провадження із виконання наказу № 910/21373/15 від 19.09.2016 року про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Жефко Україна" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Орлан-Транс-Груп" 5 258 330, 07 грн. основного боргу, 615 145, 90 грн. пені, 302 898, 00 грн. 3% річних, 3 706 984, 47 грн. інфляційних втрат, 84 116, 44 грн. судових витрат за проведення експертизи та 57 002, 00 грн. судового збору, а також надано боржнику строк для самостійного виконання рішення суду до 04.10.2016 року.

З метою добровільного виконання судового наказу № 910/21373/15, Товариством з обмеженою відповідальністю "Жефко Україна" сплачено 10 024 476, 88 грн., що підтверджується наявною у матеріалах справи № 910/758/17 копією платіжного доручення № 30.09.2016 року. Згідно вказаного доручення платіж одержано банком 03.10.2016 року, тобто за день до закінчення строку на самостійне виконання наказу № 910/21373/15.Положеннями статті 45 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції чинній на момент виконання наказу № 910/21373/15 від 19.09.2016 року), грошові суми, стягнуті з боржника, зараховуються державним виконавцем на відповідний рахунок

Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначається Законом України "Про виконавче провадження".

За змістом частин 1, 3 статті 45 вказаного Закону грошові суми, стягнуті з боржника, зараховуються державним виконавцем на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби. стягувачу - юридичній особі стягнуті грошові суми перераховуються державним виконавцем у встановленому порядку на визначені стягувачем належні йому рахунки.

Згідно з частиною 1 статті 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

За правилами, встановленими п.4 ч. 1 статті 532 Цивільного кодексу України, місце виконання грошового зобов'язання є місцезнаходження кредитора.

В силу вимог ч. 2 статті 532 Цивільного кодексу України зобов'язання може бути виконане в іншому місці, якщо це встановлено актами цивільного законодавства або випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Отже, за наведених норм права та встановлених судами обставин справи, враховуючи, що виконання грошового зобов'язання відповідача відбувалось в межах виконавчого провадження, місцем виконання якого є депозитний рахунок органу ДВС, то таке зобов'язання слід вважати припиненим з моменту зарахування коштів на депозитний рахунок органу ДВС, тобто з 03.10.2016 р.

Таким чином, з огляду на вищевказане, нараховані Товариством з обмеженою відповідальністю "Орлан-Транс-Груп" до стягнення інфляційні нарахування та відсотки річних за період з 10.06.2016 по 08.12.2016 року є безпідставними та необґрунтованим, оскільки рішення Господарського суду міста Києва № 910/21373/15 від 10.06.2016 року виконано Товариством з обмеженою відповідальністю "Жефко Україна" самостійно, у строк, визначений державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження, а тому, зобов'язання відповідача перед позивачем за рішенням у справі № 910/21373/15 від 10.06.2016 року припинилися.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з покладенням судового збору на позивача в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 43, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Орлан-Транс-Груп" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Жефко Україна" відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано 22.02.2017 р.

Суддя Ю.О. Підченко