РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2017Справа №910/23460/16

За позовом Державного підприємства Міністерства оборони України «Центральний проектний інститут»

До Концерна «Військессетменеджмент»

Про стягнення 113 054,65 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін:

Від позивача: Сорочко О.В. представник за довіреністю № 824 від 24.11.16.

Від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство Міністерства оборони України «Центральний проектний інститут» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Концерна «Військессетменеджмент» (далі - відповідач) про стягнення 113 054,65 грн., з яких: 100 000,00 грн. суму наданої поворотної фінансової допомоги, 1 487,68 грн. 3% річних, 11 566,97 грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за Договором № 3-13/ФП від 25.02.13. про надання поворотної фінансової допомоги, оскільки в порушення умов вказаного Договору та норм чинного законодавства, надані грошові кошти у встановлений строк відповідачем повернуті позивачу не були.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.12.16. порушено провадження у справі № 910/23460/16 та призначено її до розгляду на 24.01.17.

За результатами судового засідання 24.01.17. розгляд справи № 910/23460/16 було відкладено на 07.02.17., про що судом було прийнято відповідну ухвалу.

В судовому засіданні 07.02.17. було оголошено перерву до 21.02.17., про що сторони були повідомлені під розписку та під протокол.

Позивач в судовому засіданні 21.02.17. підтримав свої позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання 21.02.17. не з'явився, проте 21.02.17. через відділ діловодства суду подав клопотання, в якому вказав на те, що проти позову заперечує та просив розгляд справи здійснювати без участі його повноважного представника за наявними в матеріалах справи документами.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи предмет спору, а також доказове наповнення матеріалів справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі № 910/23460/16.

В судовому засіданні 21.02.17. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

22.02.13. протоколом № 3 розширеного засідання профспілкового комітету № 19 та адміністрації позивача надано згоду на укладення договору про надання поворотної фінансової допомоги відповідачу в сумі 100 000,00 грн. на термін до 31.12.13.

25.02.13. між позивачем (далі - Позикодавець) та Концерном «Воєнремсервіс» (найменування якого було змінено на Концерн «Військессетменеджмент» у відповідності до наказу міністра оборони України № 141 від 31.03.15. «Про перейменування Концерну «Воєнремсервіс» та внесення змін до його статуту» (далі - Позичальник) було укладено Договір № 3-13/ФП про надання поворотної фінансової допомоги (далі - Договір), відповідно до умов якого (п. 1.1) Позикодавець надає Позичальнику поворотну фінансову допомогу, а Позичальник зобов'язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених Договором.

Строк дії Договору сторонами погоджено п. 7.1 та визначено, що Договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами їх зобов'язань за Договором.

Згідно з п. 1.2 Договору поворотна фінансова допомога (далі - допомога) - це сума грошових коштів в національній валюті України, що надійшла платнику податків у користування на визначений строк відповідно до Договору, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов'язковою до повернення.

Поворотна фінансова допомога надається в національній валюті України в сумі 100 000,00 грн. без ПДВ. Перерахування грошових коштів здійснюється Позикодавцем на поточний рахунок Позичальника протягом 5 календарних днів після підписання сторонами Договору (п. п. 2.1, 2.3 Договору).

У відповідності до банківської виписки по особовому рахунку позивача, 26.02.13. ним було перераховано відповідачу грошові кошти в розмірі 100 000,00 грн. з призначенням платежу «поворотна фінансова допомога по дог.№ 3-13/ПФ від 25.02.2013. без ПДВ».

За приписами п. п. 3.1-3.3 Договору, поворотна фінансова допомога підлягає поверненню до 31.12.13. Повернення грошових коштів проводиться шляхом перерахування грошових коштів на особовий рахунок Позикодавця в установі банку. Грошові кошти вважаються повернутими Позикодавцеві у момент їх перерахування на рахунок Позикодавця.

Проте, в установлений строк - до 31.12.13. поворотна фінансова допомога в розмірі 100 000,00 грн. відповідачем позивачу повернута не була.

Вказане додатково підтверджується підписаним та скріпленим печатками сторін актом звіряння взаємних розрахунків станом на 31.12.13.

Отже, відповідач всупереч умов Договору та вимогам діючого законодавства надані грошові кошти у встановлений строк не повернув, з огляду на що позивач вирішив звернутись з даним позовом до суду з метою захисту своїх прав та законних інтересів.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За своєю правовою природою Договір є договором позики.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Доказів перерахування позивачу поворотної фінансової допомоги за Договором відповідач до матеріалів справи не надав.

Матеріалами справи підтверджується та відповідачем не спростовано, що відповідач в порушення покладеного на нього законом та Договором обов'язку по сплаті 100 000,00 грн. поворотної фінансової допомоги не виконав, вказану суму станом на час прийняття судового рішення не погасив, внаслідок чого позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 1 487,68 грн. 3% річних, 11 566,97 грн. інфляційних втрат.

Згідно зі статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові № 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010 р.).

Судом здійснено перерахунок та встановлено, що періоди для нарахування 3% річних та інфляційних втрат позивачем визначено вірно, з огляду на що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 487,68 грн. 3% річних, 11 566,97 грн. інфляційних втрат, внаслідок чого позовні вимоги в цій частині є такими, що підлягають задоволенню повністю.

При цьому, відповідачем не оспорено розрахунку 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, ст. ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Концерна «Військессетменеджмент» (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський,6; ідентифікаційний код 33689872) на користь Державного підприємства Міністерства оборони України «Центральний проектний інститут» (03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 5а; ідентифікаційний код 07989865) 100 000 (сто тисяч) грн. 00 коп. - поворотної фінансової допомоги, 1 487 (одну тисячу чотириста вісімдесят сім) грн. 68 коп. - 3% річних, 11 566 (одинадцять тисяч п'ятсот шістдесят шість) грн. 97 коп. інфляційних втрат, 1 695 (одну тисячу шістсот дев'яносто п'ять) грн. 82 коп. - судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 23.02.17.

Суддя Т.М. Ващенко