ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2017 р. Справа № 914/2540/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Костів Т.С.

суддів Орищин Г.В.

ОСОБА_1

при секретарі Кобзар О.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Укрвудіндастрі, с. Мервичі, Львівська обл., вх. №01-05/6149/16 від 27.12.2016 року

на рішення господарського суду Львівської області від 29.11.2016 року

у справі № 914/2540/16

за позовом: Державного підпрємства Рава-Руське лісове господарство, м.Рава-Руська

до відповідача: ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Укрвудіндастрі, с. Мервичі, Львівська обл

про: стягнення 55 429, 43 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3 представник на підставі довіреності №22/08 від 15.01.2017 року;

від відповідача: не зявився;

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови

В С Т А Н О В И В :

рішенням господарського суду Львівської області від 29.11.2016 року у справі №914/2540/16 (суддя Запотічняк О.Д.) позовні вимоги Державного підпрємства Рава-Руське лісове господарство, до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Укрвудіндастрі, про стягнення 55 429, 43 грн задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Львівської області від 29.11.2016 року у справі №914/2540/16, відповідач ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Укрвудіндастрі - подав апеляційну скаргу.

Зокрема, скаржник у поданій апеляційній скарзі посилається на нечитабельність товарно-транспортних накладних, неналежність гарантійного листа до первинних документів бухгалтерського обліку, односторонність складених позивачем рахунків, невідповідність закону оформлення актів приймання-передачі наданих послуг.

На підставі викладеного апелянт просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 29.11.2016 р. у справі № 914/2540/16 та відмовити у позові.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.12.2016р. справу №914/2540/16 призначено судді-доповідачу ОСОБА_4 та іншим суддям: Марку Р.І. та Желіку М.Б..

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 29.12.2016 р. подані скаржником матеріали визнано достатніми для прийняття їх до провадження в апеляційній інстанції, розгляд справи призначено на 07.02.2017 р..

Розпорядженням керівника апарату суду від 07.02.2017 року №63 справу №914/2540/16 призначено до повторного автоматизованого розподілу у звязку із перебуванням у відпустці судді члена колегії Марка Р.І..

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів судову справу №914/2540/16 від 07.02.2017 року, розприділили головуючому судді Костів Т.С.. та іншим суддям, а саме: ОСОБА_5 та ОСОБА_1.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 07.02.2017 року розгляд справи відкладався на 14.02.2017 року з мотивів, наведених у ній.

Представнику сторони розяснено його права та обовязки згідно ст.22 ГПК України.

В судове засідання 14.02.2017 року зявився представник позивача, проти апеляційної скарги заперечив, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, просив залишити його без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Також надав усні пояснення по суті спору.

В судове засідання 14.02.2017 року представник апелянта не зявився, причин неявки суду не довів, хоч був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.

Згідно із п.3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року ,,Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Окрім того, враховуючи, що явка представників сторін у судове засідання не була визнана судом обовязковою, а також достатність матеріалів справи для розгляду апеляційної скарги по суті, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника позивача в судових засіданнях, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне:

як правильно встановив суд першої інстанції, 19.08.2015р. між ДП Рава - Руське лісове господарство (продавець) та ТОВ Укрвудіндастрі (покупець) укладено Договір купівлі - продажу необробленої деревини № РР/УВІ/19/08.

Згідно п.1.1. Договору, за результатами проведення загальних біржових торгів із продажу ресурсів необробленої деревини заготівлі III кварталу 2015 року, який відбувся 08.06.2015 р., продавець передає у власність на умовах ЕХW франко-склад продавця (франко - проміжний склад), / лот № 242,243,246, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього ціну відповідно до умов, що визначені в цьому Договорі. Відповідно до п. 6.1 договору, сторони погодили, що прийом-передача доставленого товару здійснюється на складі покупця за умови доставки залізничним транспортом. При перевезенні товару автомобільним транспортом, приймання-передача товару здійснюється на складі продавця за умовами EXW склад продавця (в редакції Інкотермс 2000).

Пунктом 6.3 договору передбачено, що датою передачі товару продавцем та прийому його покупцем, тобто датою поставки, вважається дата товарно - транспортної накладної.

На виконання умов договору купівлі-продажу необробленої деревини №РР/УВІ/19/08 від 19.08.2015р., позивач поставив відповідачу товар (деревину), що підтверджується товарно-транспортними накладними долученими до справи, а саме: № ЛВА710640 від 24.09.2015 р., №ЛВА710641 від 24.09.2015 р, №ЛВА710643 від 26.09.2015 р., №ЛВА710642 від 26.09.2015р., №ЛВА710645 від 26.09.2015 р., №ЛВА710646 від 26.09.2015 р., №ЛВБ480565 від 28.09.2015 р., № ЛВА710650 від 28.09.2015 р., № ЛВА 710651 від 28.09.2015 р, ЖЛВА710653 від 29.09.2015 р, № ЛВА710652 від 29.09.2015 р., № 1/09 від 30.09.2015 р., №ЛВА710655 від 01.10.2015р., №ЛВА710656 від 01.10.2015р., №ЛВБ480577 від 01.10.2015р., №ЛВБ480579 від 01.10.2015р., №ЛВА710657 від 05.10.2015р., №ЛВА710658 від 05.10.2015р., №ЛВА710662 від 07.10.2015р., №ЛВА710663 від 07.10.2015р., №ЛВБ480592 від 09.10.2015р., №ЛВБ480594 від 09.10.2015р., №ЛВА710667 від 16.10.2015р., №ЛВА710668 від 16.10.2015р., №ЛВА710670 від 16.10.2015р., №ЛВА710671 від 16.10.2015р., №ЛВА710672 від 20.10.2015р., №ЛВА710673 від 20.10.2015р., №ЛВБ480616 від 27.10.2015р., ЖЛВБ480618 від 27.10.2015р., № ЛВ - 2 від 31.10.2015р. Згідно даних накладних, загальна вартість поставленого товару становить 529217,69 грн..

Суд першої інстанції підставно дійшов висновку про те, що такі документи носять доказовий характер, оглянувши їх оригінали в судовому засіданні. В накладних містяться дані щодо перевізника, пункту навантаження та розвантаження, вантажовідправника (ДП Рава-Руське лісове господарство) та вантажоодержувача (ТзОВ Укрвудіндасті), зазначено найменування товару, його кількість, обєм, вартість, наявні підписи особи яка відпустила товар та одержала товар.

Згідно п. 8.1 договору сторони погодили, що покупець зобовязаний здійснити оплату за кожну партію товару протягом 5 - ти діб з дати предявлення рахунку до сплати. Згідно із положеннями п.7.1 договору, платіж (передоплата 100% вартості) здійснюється шляхом банківського переказу на розрахунковий рахунок продавця за кожну партію товару, згідно виставленого рахунку-фактури протягом 5-ти діб з дати предявлення рахунку до сплати.

У матеріалах справи містяться рахунки фактури які він за його твердженнями предявляв відповідачу до сплати, а саме: № 518 від 24 вересня 2015 р., № 519 від 26 вересня 2015 р., № 529 від 29 вересня 2015 р., № 530 від 30 вересня 2015 р., № 553 від 01 жовтня 2015 р., № 554 від 01 жовтня 2015 р., № 558 від 05 жовтня 2015 р., № 565 від 09 жовтня 2015 р., № 568 від 16 жовтня 2015 р., № 584 від 20 жовтня 2015 р., № 618 від 30 грудня 2015 р. Рахунок фактура за своїм призначенням не відповідає ознакам первинного документа. Рахунок-фактура це документ, що надається продавцем покупцеві і вміщує перелік товарів, їх кількість і ціну, по якій вони будуть поставлені покупцеві, а відтак не може складатись продавцем та покупцем товару спільно.

У матерівалах справи відсутні докази відсутності у скаржника обовязку здійснити оплату після фактичного отримання товару.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Відповідно о ч.4 ст. 538 ЦК України, якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

Датою передачі товару Продавцем та прийому його Покупцем, тобто датою поставки, вважається дата товарно - транспортної накладної, а відтак враховуючи, що позивач поставив відповідачу товар без здійснення останнім 100% передоплати, і відповідач прийняв цей товар, відповідач повинен був оплатити товар одразу після його отримання.

Однак, як вбачається із матеріалів справи відповідач отриманий товар оплатив тільки частково в сумі 479682 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень та меморіальним ордером. До суми боргу включено вартість послуг на суму 5893,74 грн. згідно акту приймання-здачі виконаних робіт за вересень 2015року №1/09 від 30.09.2015р. та Акту надання послуг№ЛВ-2 від 31.10.2015р. Копії даних актів долучено до справи. Акти були скеровані позивачем відповідачу для підписання, що підтверджується долученими позивачем до справи - витягом з журналу реєстрації відправленої кореспонденції за 2015 рік, та копіями квитанцій та рекомендованих повідомлень про вручення. Однак дані акти не були підписані відповідачем та позивачу не повернені. При цьому, вартість завантаження товару який поставлявся позивачем відповідачу, обумовлена в Розділі 5 договору №РР/УВІ/19/08.

Більше того, 07.07.2016р. позивач скерував відповідачу претензію №03/07/16 в якій просив відповідача погасити заборгованість в сумі 55429,47 грн. Отже позивач вимагав погасити заборгованість в сумі 55429,47 грн. яка включала в себе і вартість наданих позивачем послуг з навантаження. У відповідь на дану претензію відповідач скерував позивачу гарантійний лист від 21.07.2016р. №21/07/2016-1 в якому зазначив, що станом на 21.07.2016р. заборгованість ТзОВ Укрвудіндастрі перед ДП Рава-руське лісове господарство становить 55429,44 грн. та зобовязався погасити її протягом трьох місяців. Таким чином відповідач не заперечив факту надання позивачем послуг по навантаженню товару який передавався відповідачу згідно умов договору №РР/УВІ/19/08. Скаржником не заперечено також факту скерування такого гарантійного листа позивачу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно із положеннями ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ч. 1 ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Однак, у встановленому законом порядку підстави, передбачені у ст. 104 ГПК України для скасування або зміни судового рішення не були доведені суду належними доказами.

Відтак, беручи до уваги наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Львівської області від 29.11.2016 р. у справі № 914/2540/16 прийняте на підставі матеріалів справи, у відповідності до норм матеріального та процесуального права, посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, висновків господарського суду Львівської області не спростовують, а відтак, не визнаються такими, що можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст.ст. 1, 21, 33, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Львівський апеляційний господарський суд , -

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Укрвудіндастрі, с. Мервичі, Львівська обл., вх. №01-05/6149/16 від 27.12.2016 року - залишити без задоволення, а рішення господарського суду Львівської області від 29.11.2016 року у справі № 914/2540/16 без змін.

2.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

3.Матеріали справи скеровуються до господарського суду Львівської області.

Повний текст постанови суду оформлено і підписано відповідно до вимог статті 105 ГПК України 20.02.2017 року.

Головуючий-суддя Костів Т.С.

Суддя Орищин Г.В.

Суддя Желік М.Б.