ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 р. Справа № 918/57/17

Господарський суд Рівненської області у складі судді Войтюка В.Р., розглянувши матеріали справи

за позовом Сарненського районного центру зайнятості

до відповідача ОСОБА_1 підприємства "Камене-дробильний завод "Віта" приватного підприємства "Соріс"

про стягнення в сумі 2 872 грн. 91 коп.

В засіданні приймали участь:

Від прокуратури: ОСОБА_2 (дов № 2 від 04.04.2016 р.)

Від відповідача: ОСОБА_3 (дов. № 2 від 01.01.2017 р.).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Сарненський районний центр зайнятості (далі - позивач) звернувся до господарського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 підприємства "Камене-дробильний завод "Віта" приватного підприємства "Соріс" (далі - відповідач) про стягнення в сумі 2 872 грн. 91 коп.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 24 січня 2017 року позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 918/57/17 та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 01 лютого 2017 року.

В судовому засіданні 01 лютого 2017 року оголошено перерву в судовому засіданні до 15 лютого 2017 року.

07 лютого 2017 року від відповідача надійшов супровідний лист, в якому останній долучає до справи наступні документи: копію заяви ОСОБА_4; копію постанови про закриття провадження; копії листів до фонду зайнятості № 38 від 10 червня 2015 року та № 39 від 22 червня 2015 року; копію додатку № 6; копія коригуючого додатку № 6. Також, у вищевказаному листі відповідач додав письмові заперечення на позовну заяву, в яких останній позовні вимоги заперечує.

До канцелярії суду 09 лютого 2017 року від позивача надійшли письмові пояснення.

15 лютого 2017 року до канцелярії суду від відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи наступних документів: статуту відповідача; свідоцтва про державну реєстрацію; довідка АБ №658900.

У судовому засіданні 15 лютого 2017 року представник позивача підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача проти задоволення вказаного позову заперечив з підстав, зазначених у запереченні на позовну заяву.

На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем та витребуваних судом.

У судовому засіданні 15 лютого 2017 року відповідно до ст. 85 ГПК України судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

12 вересня 2014 року у Сарненському районному центрі зайнятості зареєстровано безробітну ОСОБА_4, якій 19 вересня 2014 року призначено виплату допомоги по безробіттю. 19 травня 2015 року позивачем відповідно до п. 18 ст. 22 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України та Державної податкової адміністрації України, після надходження інформації з електронного обміну з базами даних про трудову діяльність між Державною службою зайнятості, Пенсійним фондом України та Державною фіскальною службою України, здійснено розслідування страхового випадку та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітній ОСОБА_4. В ході перевірки виявлено, що згідно поданих даних при реєстрації у центрі зайнятості ОСОБА_4 у трудовій книжці причина звільнення з підприємства відповідача по угоді сторін - п. 1 ст. 36 КЗпП України, а згідно даних Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування, ПФУ, наказу № 14 від 01 вересня 2014 року та акту перевірки страхового випадку від 19 травня 2015 року № 49 зазначено, що ОСОБА_4 звільнена з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.

Позивач вказує на те, що при звільненні за власним бажанням без поважних причин, допомога по безробіттю призначається з 91-го календарного дня, а при звільненні за угодою сторін виплата допомоги призначається розпочинається з дня її призначення (з 8-го дня) і скорочується на 90 днів (до 270 днів).

У звязку із зазначенням недостовірних даних у трудовій книжці ОСОБА_4 виникла переплати допомоги по безробіттю з 19 вересня 2014 року по 17 грудня 2014 року у розмірі 2 872 грн.91 коп.

06 червня 2015 року рекомендованим листом відповідачу направлено лист - претензію та повідомлено про необхідність повернути незаконно виплачені кошти безробітній ОСОБА_4, однак вищевказана претензія залишена без задоволення.

17 серпня 2016 року позивачем подано позовну заяву до Сарненського районного суду про стягнення коштів з відповідача. 30 листопада 2016 року Сарненським районним судом винесено ухвалу про відмову у відкритті провадження у цивільній справі, так як спір підвідомчий господарському суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 звільнена з роботи згідно поданої заяви за згодою сторін на підставі ст. 35 КзПП України, про що був здійснений відповідний запис у трудовій книжці.

Згідно Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності № 613 для визначення розміру та тривалості виплати допомоги по безробіттю центр зайнятості користується відомостями персоніфікованого обліку застрахованих осіб, що накопичується в органах пенсійного фонду.

Кожного місяця до пенсійного фонду, підприємством подається звітність по працюючих працівниках та працівниках які звільнені, де вказується дата звільнення та причина звільнення. Відповідачем помилково подано звітність до пенсійного фонду з зазначенням статті 38 КзПП України (за власним бажанням) та внесено зміни коригувальним додатком № 6 згідно наказу № 10 від 30 квітня 2015 року, яким виправлено звільнення за ст. 36 КзПП України (за згодою сторін). Суд зазначає, що з метою упередження незаконних виплат допомоги по безробіттю при прийнятті рішення щодо надання статусу безробітного, позивачу потрібно було зробити обов'язкову звірку даних громадян з відомостями пенсійного фонду, що ним зроблено несвоєчасно.

Порядком розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом № 60/62 передбачено, що у разі розбіжностей між даними, наданими безробітним та даними з реєстру загальнообов'язкового соціального страхування, перевірка достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення проводиться безпосередньо на підприємствах, в установах, організаціях.

Проведеною позивачем перевіркою не установлено факту подання ОСОБА_5 заяви про звільнення за власним бажанням.

Суд зазначає, що доводи позивача щодо недостовірної інформації у трудовій книжці ОСОБА_4, спростовуються тим, що на заяві ОСОБА_4 про звільнення за згодою сторін, наявна резолюція директора ОСОБА_1 підприємства "Камене-дробильний завод "Віта" приватного підприємства "Соріс" з надписом "звільнити з роботи за згодою сторін" (копія вказаної заяви наявна в матеріалах справи).

Також слід зазначити, що відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 29 червня 2016 року, зазначено кримінальне провадження № 0000683 від 14 липня 2015 року, у зв'язку з встановленням відсутності складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України. Тобто, обставини встановлені у вище згаданій постанові про закриття кримінального провадження, свідчать про відсутність недостовірної інформації у трудовій книжці ОСОБА_4

Згідно ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 6 Закону України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" визначено право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги мають застраховані особи.

Відповідно до ст.8 Закону України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" Фонд загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (Фонд) створюється для управління даним видом страхування, провадження збору та акумуляція страхових внесків, контролю за використанням коштів, виплати забезпечення та надання соціальних послуг і здійснення інших функцій, передбачених законом, тобто є цільовим централізованим страховим фондом.

Статтею 22 ЗУ "Про зайнятість населення" визначено, що основними завданнями центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальних органів є: 1) реалізація державної політики у сфері зайнятості населення та трудової міграції; 2) внесення пропозицій Міністру - керівнику центрального органу виконавчої влади у сфері соціальної політики щодо формування державної політики у сфері зайнятості населення; 3) сприяння громадянам у підборі підходящої роботи; 4) надання роботодавцям послуг з добору працівників; 5) участь в організації проведення громадських та інших робіт тимчасового характеру; 6) сприяння громадянам в організації підприємницької діяльності, зокрема шляхом надання індивідуальних та групових консультацій; 7) участь у реалізації заходів, спрямованих на запобігання масовому вивільненню працівників, профілактика настання страхового випадку, сприяння мобільності робочої сили та зайнятості населення в регіонах з найвищими показниками безробіття, монофункціональних містах та населених пунктах, залежних від містоутворюючих підприємств; 8) організація підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації безробітних з урахуванням поточної та перспективної потреб ринку праці; 9) проведення професійної орієнтації населення; 10) додаткове сприяння у працевлаштуванні окремих категорій громадян, які неконкурентоспроможні на ринку праці; 11) здійснення контролю за використанням роботодавцями та безробітними коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені позивачем в позовній заяві, є не обґрунтованими, а відтак не підлягають задоволенню, оскільки ОСОБА_5 подавала заяву на звільнення за згодою сторін, і саме такий запис зроблено у трудовій книжці, який не виправлявся і не змінювався, а для звільнення указаної працівниці за власним бажанням обов'язковою є наявність такої заяви, що позивачем не доведено та судом не установлено.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно статті 49 ГПК України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Відтак, суд дійшов висновку про те, що судові витрати згідно вищенаведеної статті залишаються за позивачем.

Враховуючи вище викладене та керуючись статтями 32 - 34, 43, 44, 49, 81-1, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

Повний текст рішення складено 21 лютого 2017 року.

Суддя Войтюк В.Р.

Віддруковано 3 примірники:

1 - до справи;

2 - позивачу рекомендованим (34502, м. Сарни, вул. Демократична, 29);

3 - відповідачу рекомендованим (34550, смт. Клесів, вул. Польна, 33).