ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2017 р. Справа № 909/1136/16

Господарський суд Івано-Франківської області у складі: судді Фанди О.М., секретаря судового засідання Поліводі С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Державної екологічної інспекції у Івано-Франківській області, вул. А. Сахарова, 23 А, м. Івано-Франківськ,76014,

до відповідача: Комунального підприємства "Надвірнаводоканал", вул. Комунальна, 2, м. Надвірна, Івано-Франківська область, 78400,

про стягнення шкоди в сумі 278 593 грн. 21 коп

за участю:

від позивача: ОСОБА_1 - завідувач юридичного сектору, (доручення № 02-17/16 від 03.01.2017 року)

від відповідача: ОСОБА_2 - юрист, (довіреність № 08 від 20.01.2017 року)

від відповідача: ОСОБА_3 - директор, (розпорядження № 146-р від 03.09.2016 року)

від Управління екології та природних ресурсів Івано-Франківської ОДА: ОСОБА_4 - спеціаліст сектору кадрового та документального забезпечення, (доручення № 06-12/7 від 13.02.2017 року);

від Управління екології та природних ресурсів Івано-Франківської ОДА: ОСОБА_5 - начальник відділу регулювання техногенних навантажень, екологічної експертизи, поводження з відходами та координації природоохоронної діяльності, (доручення № 06-12/6 від 13.02.2017 року)

встановив: Державна екологічна інспекція у Івано-Франківській області (далі - позивач) звернувся до господарського суду Івано-Франківської області із позовом до Комунального підприємства "Надвірнаводоканал" (далі - відповідач) про стягнення шкоди в сумі 278 593 грн 21 коп.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач здійснював спеціальне водокористування у відсутності дозволу на спеціальне водокористування, чим порушив правила спеціального водокористування, встановлених законодавством у сфері охорони захисту, використання та відновлення водних ресурсів, у зв"язку із чим наніс державі та навколишньому природньому середовищу збитки в сумі 278 593 грн. 21 коп., внаслідок використання 164 697м.куб. води за період з 30.08.2015 року по 06.12.15 року.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, з підстав викладених у позовній заяві та просить суд позов задовольнити.

Представники відповідача проти позову заперечили частково, зокрема в частині використання 86 147, 00 м.куб. води в сумі 145 721 грн.96 коп. за період з 12.10.15 по 06.12.15, з підстав зазначених у письмовому відзиві на позовну заяву (вх. № 970/17 від 23.01.17). Свої заперечення мотивує тим, що 10 вересня 2015 року, у зв"язку із закінченням терміну дії дозволу на спеціальне водокористування (№Укр-830-А-Ів-Фр виданого 13.09.2012 року) у відповідності до Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" від 06.09.2005 року №2806-IV він звернувся через обласний дозвільний центр Івано-Франківської ОДА до Департаменту екології та природних ресурсів із заявою з проектними матеріалами про видачу нового дозволу на спеціальне водокористування, однак з невідомих причин йому було видано лише 07.12.2015 року, після чого вказаний дозвіл втратив чинність на підставі виданого 30.12.2015 року нового дозволу за №Укр-869-А-Ів-Фр Разом з тим, зазначає, що ним (відповідачем) при здійсненні забору води за весь період 2015 року не перевищено встановлений відповідачеві ОСОБА_6 ліміт забору води.

Також представником відповідача в судовому засіданні подано суду заяву про розстрочку виконання рішення суду, згідно якої, просить суд розстрочити виконання рішення суду на 60 місяців, мотивуючи тяжким фінансовим становищем.

Дана заява прийнята судом до розгляду.

Розглянувши матеріали справи із врахуванням вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, вислухавши представників сторін, всебічно і повно з"ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд вважає за правильне взяти до уваги наступне.

Державною екологічною інспекцією в Івано-Франківській області на підставі Наказу №157 від 18.04.2016 року та Направлення на перевірку №101 від 18.04.2016 року проведено з 19.04.16 по 29.04.16 планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами за період діяльності КП "Надвірнаводоканал".

За результатами перевірки був складений Акт, згідно якого встановлено, що відповідач здійснює забір води із свердловин прісних підземних вод, розташованих на околиці с. Пнів на березі р. Бистриця Надвірнянська, проте в період часу з 30.08.2015 р. по 06.12.2015 року відповідачем здійснено забір води в об"ємі 164 697 м.куб. за відсутності дозволу на спеціальне водокористування, чим спричинено шкоду на суму 278 593 грн.21 коп.

Матеріали справи свідчать, що обсяг забраної води був визначений позивачем виходячи з Листа відповідача №130 від 29.06.2016 року.

На підставі Методики розрахунків розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів (затв. Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009р. № 389, за реєстр. в Міністерстві юстиції України 14.08.2009 р. за № 767/16783), позивачем було визначено розмір завданої шкоди у сумі 278 593 грн.21 коп.

При цьому розмір заподіяної шкоди визначений позивачем за встановленою формулою: З сам підз = 5 х W х Тар, (грн.), де: W - обєм води, використаної самовільно без дозволу на спеціальне водокористування, куб.м.; Тар - розмір, аналогічний ставці рентної плати за спеціальне використання підз води, встановлений статтею 255 Податкового кодексу України на дату виявлення порушення, грн./100куб.м.; 0,3 - коефіцієнт, застосовують житлово-комунальні підприємства до ставок рентної плати згідно ст.255.7 Податкового кодексу України, що загалом складає: З сам підз = 5 х 164 697 куб.м. х 0,3 х 112,77грн/100куб.м.= 278 593,21грн.

Претензією №57/16 від 30.06.2016 року позивач звернувся до відповідача про сплату збитків в розмірі 278 593 грн. 21 коп. за шкоду, яку відповідач заподіяв державі внаслідок самовільного водокористування. Однак, відповідач зазначену вимогу не задоволив.

Згідно зі ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст.16 Конституції України забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України є обов"язком держави.

Відносини в галузі охорони навколишнього природного середовища України регулюються Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища", земельним, водним, лісовим законодавством, законодавством про надра, про охорону атмосферного повітря, про охорону і використання рослинного і тваринного світу та іншим спеціальним законодавством.

Статтею 5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" передбачено, що державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

Статтею 35 вказаного Закону визначено, що державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Виконавчі органи сільських, селищних, міських рад здійснюють державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Державному контролю підлягають використання і охорона земель, надр, поверхневих і підземних вод, атмосферного повітря, лісів та іншої рослинності, тваринного світу, морського середовища та природних ресурсів територіальних вод, континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони України, природних територій та об'єктів, що підлягають особливій охороні, стан навколишнього природного середовища, а також дотримання заходів біологічної і генетичної безпеки щодо біологічних об'єктів навколишнього природного середовища при створенні, дослідженні та практичному використанні генетично модифікованих організмів у відкритій системі.

Відповідно до п.п. 1, 4 Положення про Державну екологічну інспекцію України затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 454/2011, Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція України) є центральним органом виконавчої влади та утворюється для забезпечення реалізації державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Держекоінспекція України відповідно до покладених завдань, зокрема, здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства про охорону і раціональне використання вод та відтворення водних ресурсів щодо, зокрема, наявності та дотримання умов виданих дозволів, установлених нормативів гранично допустимого скидання забруднюючих речовин, лімітів забору і використання води та скидання забруднюючих речовин.

Згідно п. 6 вищевказаного положення Держекоінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право: проводити перевірки з питань, що належать до її компетенції, видавати за їх результатами обов'язкові для виконання приписи, розпорядження; розраховувати розмір збитків, заподіяних державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства, та пред'являти претензії; вживати в установленому порядку заходів досудового врегулювання спорів, виступати позивачем та відповідачем у судах.

Пунктами 1, 3 Положення про державну екологічну інспекцію в Автономній Республіці ОСОБА_4, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 04.11.2011р. № 429, визначено, що реалізація повноважень Держекоінспекції України у межах відповідної території здійснюється її територіальними органами - Державною екологічною інспекцією в Автономній Республіці ОСОБА_4, областях, містах Києві та Севастополі.

Відповідно до приписів статті 40 Закону України "Про охорону навколишнього середовища" використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов'язкових екологічних вимог, зокрема, здійснення заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан навколишнього природного середовища.

Стаття 41 вказаного Закону встановлює економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища, зокрема, передбачає відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

У відповідності до приписів статей 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 44 Водного кодексу України водокористувачі зобов'язані здійснювати спеціальне водокористування лише за наявності дозволу.

Статтею 48 вищевказаного кодексу визначено, що спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських (у тому числі для цілей аквакультури) та інших державних і громадських потреб.

Спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу (ст. 49 Водного кодексу України).

Відповідно до ст. 110 Водного кодексу України порушення водного законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. Відповідальність за порушення водного законодавства несуть особи, винні, зокрема, у недотриманні умов дозволу або порушенні правил спеціального водокористування.

Згідно ч.1 ст. 111 Водного кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземні юридичні та фізичні особи без громадянства зобов'язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень водного законодавства України.

Відшкодування збитків, завданих внаслідок порушень водного законодавства, не звільняє винних від збору за спеціальне водокористування, а також від необхідності здійснення заходів щодо ліквідації шкідливих наслідків.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Згідно зі статтею 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи; вину заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

Наявність всіх зазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.

Порядок визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів встановлено Методикою розрахунку розміру відшкодування збитків, заподіяних державі, внаслідок порушення законодавства про охорону і раціональне використання водних ресурсів, затвердженої Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 року за № 389.

Згідно п. 9.1. Методики, розрахунок розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів при відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води), здійснюється за формулою: З сам = 5 х W х Тар.

Судом встановлено, що розрахунок шкоди в розмірі 278 593 грн. 21 коп. здійснено позивачем у відповідності до п. 9.1. Методики, за формулою: З сам підз = 5 х 164 697 куб.м. х 0,3 х 112,77грн/100куб.м.= 278 593,21грн, де: W - обєм води, використаної самовільно без дозволу на спеціальне водокористування, куб.м.; Тар - розмір, аналогічний ставці рентної плати за спеціальне використання підз води, встановлений статтею 255 Податкового кодексу України на дату виявлення порушення, грн./100куб.м.; 0,3 - коефіцієнт, застосовують житлово-комунальні підприємства до ставок рентної плати згідно ст.255.7 Податкового кодексу України.

Як вбачається із матеріалів справи відповідач є водокористувачем, використовує підземну воду забір води із свердловин прісних підземних вод, розташованих на околиці с. Пнів на березі річки Бистриця Надвірнянська для задоволення господарсько-питних потреб населення та установ. Проводить свою господарську діяльність в сфері питного водопостачання та водовідведення на підставі дозволу на користування надрами, реєстраційний №5Х20 від 29.07.2013 року, виданого Державною службою геології та надр України, строком дії 20 (двадцять) років та дозволу на спеціальне водокористування №Укр.-2762-А-Ів-Фр від 13.09.2012 року, терміном дії три (до 29.08.2015 року).

Заявою від 10 вересня 2015 року та долученими до неї проектними документами підтверджується факт звернення відповідача через обласний дозвільний центр Івано-Франківської ОДА до Департаменту екології та природних ресурсів про видачу нового дозволу на спеціальне водокористування.

Згідно порядку видачі дозволів на спеціальне водокористування, затвердженого постановою КМУ №321 від 13.03.2002 року строк видачі дозволу на спеціальне водокористування або надання письмового повідомлення про відмову в його видачі становить не більше тридцяти календарних днів з дня надходження на розгляд заяви та відповідних документів.

Отже, термін надання відповідь по розгляду поданої відповідачем заяви закінчився 11.10.2015 року.

Як підтверджується матеріалами справи дозвіл на спеціальне водокористування був виданий 07.12.2015 року за №Укр-830-А-Ів.Фр. (копія долучена до матеріалів справи).

З наведеного слідує, що в період з 30.08.15 року (день закінчення дозволу на спеціальне водокористування №Укр.-2762-А-Ів-Фр від 13.09.2012 року ) по 11.10.15 року (закінчення терміну видачі дозволів) позивачем здійснено водокористування без спеціального дозволу, тобто самовільно, в результаті чого природному середовищу завдано шкоду в розмірі 132 871 грн.25 коп., згідно розрахунку збитків розрахованого відповідно до Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009р. № 389 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.08.2009р. за № 767/16783 зі змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України за № 220 від 30.06.2011р.

Згідно зі ст. 32 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Отже, факт самовільного використання відповідачем водних ресурсів без отримання відповідного дозволу та завдання шкоди саме в сумі 132 871 грн.25 коп., протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди, причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою, наявність вини відповідача, суд вважає доведеним.

З урахуванням вищевикладеного позов в частині стягнення шкоди в сумі 132 871 грн.25 коп. за період з 30.08.15 по 11.10.15 є обгрунтованим і підлягає задоволенню.

Щодо решти суми збитків нарахованих позивачем за період з 12.10.2015 року по 06.12.2015 року на суму 145 721 грн. 96 коп. суд вважає необгрунтованою та недоведеною, оскільки позивачем не доведено протиправне шкідливе винне діяння відповідача у завданні шкоди. Зокрема, використання відповідачем води за вказаний період відбувся не з вини відповідача, а з вини - позивача.При цьому судом враховано наступне.

Як зазначалось вище, статтею 49 Водного кодексу України передбачено, що строк видачі дозволу на спеціальне водокористування або надання письмового повідомлення про відмову в його видачі становить не більше тридцяти календарних днів з дня надходження на розгляд заяви та відповідних документів.

Частиною пятою статті 41 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" встановлено підстави для відмови у видачі документа дозвільного характеру, а також зазначено, що законом можуть встановлюватися інші підстави для відмови у видачі документа дозвільного характеру. Разом з тим, Водним кодексом України не встановлено переліку документів, необхідних для одержання передбаченого ним дозволу на спецводокористування. Відповідно до статті 41 Закону про дозвільну систему відмова у видачі документа дозвільного характеру за підставами, не передбаченими законами, не допускається. ОСОБА_4 того, частиною першою статті 41 Закону про дозвільну систему передбачено, що порядок видачі документів дозвільного характеру або відмови в їх видачі, переоформлення, видачі дублікатів, анулювання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними (регіональними, місцевими) органами встановлюється Кабінетом Міністрів України за поданням відповідного дозвільного органу, погодженим з уповноваженим органом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Порядок погодження та видачі дозволів на спеціальне водокористування, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2002 р. N 321 (далі - Постанова Кабінету міністрів України N 321). Відповідно до пункту третього Постанови Кабінету Міністрів України N 321 дозволи на спеціальне водокористування видаються за клопотанням водокористувачів з обґрунтуванням потреби у воді. Отже, дозвільні органи, уповноважені на видачу дозволу на спеціальне водокористування, повинні , з урахуванням ст.19 Конституції України, забезпечити дотримання встановлених вимог. Зібрані у справі докази свідчать про те, що відповідач звертався до компетентних органів з метою отримання дозволу на спеціальне водокористування, що вказує на те, що у відповідача був відсутній умисел на заподіяння шкоди. Вказане підверджується наявною у матеріалах справи заявою від 10.09.2015 з якою відповідачем, серед інших документів ,було подано і обґрунтування потреби у воді. За таких обставин, оскільки відповідач здійснював залежні від нього заходи, які були направлені на отримання спеціального дозволу, однак з причин того, що органи державної влади не належно реалізувували свої повноваження по його видачі, а саме вимагали подати документи не визначені чинним законодавством, суд не вбачає вини відповідача у заподіянні шкоди навколишньому природному середовищу внаслідок самовільного водокористування за період з 12.11.15 по.06.12.15, що в свою чергу виключає можливість притягнення відповідача до відповідальності у відповідності до ст. 1166 ЦК України. З врахуванням наведеного позовні вимоги в частині стягнення шкоди в сумі 145 721 грн. 96 коп. за період з 12.10.15 по 06.12.15 є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Отже, в позові в цій частині слід відмовити.

Щодо клопотання про розстрочку виконання рішення суду (вх.№1989/17 від 16.02.17) слід зазначити наступне.

Відповідно до пункту 6 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Згідно приписів ст. 121 ГПК України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, тому суд оцінює докази щодо наявності таких обставин в порядку ст. 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З аналізу ст. 121 ГПК України та п. 7.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.12 N 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» вбачається, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Підставою для розстрочки виконання рішення мають бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення.

В обґрунтування заяви про розстрочку виконання рішення суду на 5 років (60 місяців) відповідач посилається на складне фінансове становище підприємства, мотивуючи тим, що сума, яка підлягає стягненню за рішенням суду є досить великою і сплата її відразу може призвести до зупинки діяльності відповідача. та його неплатоспроможності взагалі. При цьому зазначає, що основним джерелом фінансування всіх витрат підприємства є його власні кошти, які підприємство отримує в основному за рахунок надходжень за надані послуги , основним споживачем яких є населення, що становить 70% абонентів (споживачів).

За наведених обставин та правових норм, беручи до уваги пояснення відповідача, суд, враховуючи інтереси обох сторін, уникнення можливих негативних наслідків на господарську діяльність відповідача, з метою реального виконання рішення, вважає за доцільне задовольнити частково заяву відповідача про розстрочку виконання рішення суду, а саме: розстрочити виконання рішення господарського суду Івано-Франківської області від 16.02.2017 р. в частині стягнення шкоди в сумі 132 871 грн. 25 коп. терміном на 24 місяці рівними частинами по 5 536 грн. 30 коп. щомісяця.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по справі слід відшкодувати позивачу за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 16, 124 Конституції України, ст. ст. 5, 35, 41, 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", ст.ст. 44, 48, 110, 111 Водного кодексу України, ст. 1166 Цивільного кодексу України, ст.ст. 32, 43, ст. ст. 82 -85, 121 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

частково задовольнити позов Державної екологічної інспекції у Івано-Франківській області до Комунального підприємства "Надвірнаводоканал" про стягнення шкоди в сумі 278 593 грн 21 коп.

Стягнути з Комунального підприємства "Надвірнаводоканал" (вул. Комунальна, 2, м. Надвірна, Івано-Франківська область, ) на користь Державної екологічної інспекції у Івано-Франківській області (вул. А. Сахарова, 23 А, м. Івано-Франківськ, ) 132 871 грн. 25 коп. (сто тридцять дві тисячі вісімсот сімдесят одну гривню двадцять п"ять копійки) - шкоди, яку перерахувати у фонд охорони навколишньог природного середовища Надвірнянської м/р; р/р 0308, код ЄДРПОУ - 37904033, УК в м. Надвірна , код бюджетної класифікації платежу - 24062100, ГУК в Івано-Франківській області МФО банку - 836014/

Стягнути з Комунального підприємства "Надвірнаводоканал" (вул. Комунальна, 2, м. Надвірна, Івано-Франківська область, ) на користь Державної екологічної інспекції у Івано-Франківській області (вул. А. Сахарова, 23 А, м. Івано-Франківськ, ) 1 993 грн. 07 коп. (одну тисячу дев"ятсот дев"яносто три гривні сім копійки) - судового збору, який перерахувати на р/р 1073 в ДКСУ в м. Київ, МФО 820172, , в ГУДКУ в Івано-Франківській області.

Розстрочити виконання рішення суду щодо стягнення шкоди в сумі 132 871 грн. 25 коп. строком на двадцять чотири місяці.

Стягнення проводити щомісячно по 5 536 грн. 30 коп. (п"ять тисяч п"ятсот тридцять шість гривень тридцять копійки копійки).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В решті позову - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 20.02.17

Суддя Фанда О. М.