РІШЕННЯ

"14" лютого 2017 р.Справа № 921/791/16-г/10

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Півторака М.Є.

За участю секретаря судового засідання Коляски І.І.

Розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Теребовлянського районного споживчого товариства, 48100, м. Теребовля, вул. Кн. Василька, 6, Тернопільської області

до відповідача: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1

про cтягнення заборгованості в сумі 7 744,10 грн.

За участі представників сторін:

Позивача: Помазанська С.І. - представника, довіреність №279 від 12.10.2015р.

Відповідач: ОСОБА_3 - представника, довіреність б/н від 19.12.2016р.

Учасникам судового процесу роз'яснено процесуальні права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22, 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Технічна фіксація судового процесу не здійснювалася через відсутність відповідного клопотання.

Суть справи: Теребовлянське районне споживче товариство звернулося до господарського суду Тернопільської області з позовною заявою до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по несплаті орендної плати (плати за користування торгівельним місцем площею 10 кв. м. на території ринку по АДРЕСА_2) в сумі 2 275 (дві тисячі двісті сімдесят п'ять) грн. та 5 469 (п'ять тисяч чотириста шістдесят дев'ять) грн. 10 коп. пені за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовує умовами договору №282 найму (оренди) торговельного місця укладеного між сторонами 01.10.2015р., Актом приймання-передачі від 01.10.2015р., розрахунками заборгованості та іншими документами які знаходяться в матеріалах справи.

Ухвалою господарського суду від 15 грудня 2016 року порушено провадження по справі № 921/791/16-г/10 і її розгляд призначено о 14 годин 30 хвилин 27 грудня 2016 року.

Ухвалу від 15 грудня 2016 року направлено рекомендованою кореспонденцією сторонам по справі за адресами, вказаними у позовній заяві; зобов'язано відповідача подати документально обґрунтований письмовий відзив на позов.

26 грудня 2016 року позивачем подано до господарського суду Тернопільської області клопотання про перенесення розгляду справи №921/791/16-г/10 у зв'язку з необхідністю уточнення сум основного боргу та сум нарахованої пені.

Представник відповідача в судове засідання 27 грудня 2016 року не прибув.

Ухвалою суду від 27 грудня 2016 року у відповідності до ст. 77 ГПК України приймаючи до уваги подане позивачем клопотання про відкладення розгляду справи, враховуючи, що відповідач участі уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, та не надав суду документально обґрунтованого письмового відзиву на позов, суд, з метою забезпечення принципу змагальності для реалізації прав сторін на повне та об'єктивне встановлення всіх обставин справи, відкладав розгляд справи в межах строків, встановлених ст. 69 Господарського процесуального кодексу України до 15 годин 15 хвилин 17 січня 2017року.

10 січня ФОП ОСОБА_1 подано до господарського суду відзив на позов, в якому просить в позові відмовити, оскільки, Теребовлянська міська рада, як власник земельної ділянки на території позивача - Теребовлянського РайСт, не давала йому згоди на передачу частини земельної ділянки в оренду, що вказує на порушення публічного порядку щодо вчинення такого правочину.

16 січня 2017 року позивачем надано клопотання №2/277 від 16.01.2017р. про уточнення позовних вимог, з врахуванням уточненого розрахунку, просить стягнути з ФОП ОСОБА_1 2 502,50 грн основного боргу та 4 260,55 грн пені, в зв'язку з несплатою останнім за користування торговельним місцем за січень 2017р., посилаючись на п. 6 ст. 232 ГК України, ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за невиконання грошових зобов'язань".

Окрім того, у даному клопотанні Теребовлянське РайСт зазначає, що є постійним землекористувачем земельної ділянки площею 0,6956 га по АДРЕСА_2 згідно Державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_2 від 12.02.2001р., який дійсний на даний час, що підтверджується рішенням господарського суду Тернопільської області від 01.11.2016р. у справі № 921/377/16-г/17 та яке набрало законної сили (залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 11.01.2017р.).

Посилається на те, що укладення договорів оренди торговельних місць передбачено Правилами торгівлі на ринках, затверджених ними Міністерством економіки та з питань європейської інтеграції України, міністерством внутрішніх справ України, Державної посадкової адміністрації України, Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України 26.02.2002 р. № 57/188/84/105, зареєстрованими у Міністерстві юстиції України 22.03.2002 р. за №288/6576.

16 січня 2017 року фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 подано до суду доповнення до відзиву на позов (вх. №3725) в якому відповідач зазначає, що відповідно до додатково отриманої інформації, що міститься у відповідях відділу Держгеокадастру у Теребовлянському районі на запити Теребовлянського міського голови, технічна документація на підставі якої видано державний акт на право постійного користування землею І-ТР №001696 від 12.02.2001р. Теребовлянському РайСт по вул. Паращука, 7 в м. Теребовля, у відділі відсутня, як і відсутній запис щодо реєстрації вказаного державного акту у книзі записів (реєстрації) державних актів на право постійного користування землею.

Вважає, що є всі підстави стверджувати, що вказаний державний акт І-ТР №001696 від 12.02.2001р. на право постійного користування землею Теребовлянського РайСт по вул. Паращука, 7 у м. Теребовля є сфальсифікованим, що в свою чергу ще раз доводить порушення позивачем публічного порядку при укладенні ним з відповідачем договору оренди торговельного місця по вул. Паращука, 7 в м. Теребовля та незаконне заволодіння землею територіальної громади м. Теребовля.

Окрім того, ФОП ОСОБА_1 у своєму доповнені до відзиву на позов просить витребувати ряд документів у позивача.

Представник позивача у судовому засіданні 17 січня 2017 року підтримав клопотання про уточнення розміру позовних вимог за №2/277 від 16.01.2017р.

Ухвалою суду від 17 січня 2017 року в порядку ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладено до 11 год. 00 хв. 03 лютого 2017 року та витребувано у позивача: копію статуту та його оригінал для огляду у судовому засіданні; проектну документацію функціонального планування території ринку, розміщення приміщень, торгівельних місць і об'єктів по вул. Паращука, 7 в м. Теребовля, узгоджену відповідно до п. 7 Правил торгівлі на ринках з органом місцевого самоврядування; технічну документацію, на підставі якої видано державний акт на право постійного користування землею площею 0,6956 га по вул. Паращука, 7 в м. Теребовля та копію державного акта на право постійного користування землею І-ТР №001696 від 12.02.2001р. та оригінал для огляду в судовому засіданні; попереджено сторони щодо неявки в судове засідання згідно приписів ст. 75 ГПК України.

02 лютого 2017 року Теребовлянське РайСт на вимогу суду подало витяг із Статут РайСт, який діяв на час укладення договору оренди торговельного місця №282 від 01.10.2015р. і діє на даний час; копію плану розміщення кіосків на території ринку Теребовлянського райся, погодженого санепідемстанцією, службою Державного пожежного нагляду, органом місцевого самоврядування та виконавцем; копію схеми розміщення торгівельних місць під торговими рядами, кіосками та павільйонами на території ринку Теребовлянського РайСт по АДРЕСА_2 та копію розпорядження правління Теребовлянського РайСт №27 від 21.05.2005р. про її затвердження.

Вказує на те, що державний акт на право постійного користування землею серії 1-ТР №0011696 є чинним.

В судовому засіданні 03 лютого 2017 року оголошувалася перерва до 16 годин 30 хвилин 14 лютого 2017 року в порядку статті 77 ГПК України .

У судове засідання 14 лютого 2017 року, представник позивача прибув та підтрмав позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог.

Представник відповідача у судовому засіданні 14 лютого 2017 року, заперечив проти позову з підстав зазначених у відзиві та у доповненні до відзиву.

Згідно приписів статті 85 ГПК України в судовому засіданні 14.02.2017 року оголошено вступну та резолютивні частини рішення .

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача, оцінивши подані докази в їх сукупності, господарським судом встановлено:

Згідно ст. 1 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів мають підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності.

Статтею 20 Господарського Кодексу України встановлено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Зазначена стаття визначила шляхи захисту прав та законних інтересів зазначених суб'єктів.

Стаття 16 Цивільного Кодексу України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу та визначає способи захисту цивільних прав та інтересів.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (частина друга п. 1 ст. 16 ЦК України).

Позивач по справі Теребовлянське районне споживче товариство, місцезнаходження органів управління якого 48100, м. Теребовля провул. Князя Василька, 6 Тернопільської області, зареєстроване у встановленому законом порядку, що підтверджується Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, виданого 10.12. 2016 року Міністерством юстиції України і наділене правом на звернення до суду з позовом за захистом свої прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до статті 54 Господарського процесуального кодексу України, звертаючись з позовом до господарського суду, позивач самостійно визначає в позові предмет позову та його підстави, тобто, ті обставини, якими він обґрунтовує поданий позов; розглядаючи справу, господарський суд не може вийти за межі зазначених у позові предмету та підстав, за винятком випадків, прямо передбачених процесуальним законодавством.

Предметом позову Теребовлянське районне споживче товариство, м. Теребовля визначило (з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 16.01.2017 року вх. № 3795 від 16.01.2017 року) стягнення з відповідача грошових коштів в загальній сумі 4260,55 грн., з яких 2502,50 грн заборгованість по несплаті орендної плати та 1758,05 грн пені.

Суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту права є таким, що відповідає статтям 15, 16 Цивільного кодексу України.

Вказавши відповідачем у справі фізичну особу-підприємця ОСОБА_1, жителя м. Теребовля Тернопільської області, Теребовлянське районне споживче товариство м. Теребовля вважає, що вказана особа порушила його права.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати: з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ст. 67 ГК України відносини підприємств з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечить законодавству України.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

До виконання господарських договорів, згідно ч. 1 ст. 193 ГК України, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом.

Згідно з ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Матеріалами справи підтверджується, що 01 жовтня 2015 року між Теребовлянським районним споживчим товариством (далі - Наймодавець) в особі голови правління ОСОБА_5, що діє на підставі Статуту, з однієї сторони, та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 (далі - Наймач), що діє на підставі Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, серії НОМЕР_3 з другої сторони укладено договір найму (оренди) торговельного місця №282 (далі - Договір), згідно умов якого Наймодавець передає, а Наймач приймає у тимчасове платне користування торговельне місце (далі - об'єкт найму) на території цілісного майнового комплексу Теребовлянського РайСТ, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 (п.1.1. Договору).

Загальна площа об'єкта найму торговельного місця становить 10 кв.м. (п.1.2. Договору).

Відповідно до п.1.3. Договору, торговельне місце передається у тимчасове платне користування для торгівлі.

Згідно п.2.1. Договору, об'єкт найму передається в користування на протязі трьох днів з дня підписання акту приймання-передачі, який є невід'ємною частиною цього договору.

Передача торговельного місця у найм не спричиняє передачу Наймачу права власності на це майно. Власником об'єкту найму залишається Наймодавець, а Наймач користується ним протягом строку найму. Передача об'єкта в найм не може бути підставою для закріплення за Наймачем права власності на землю будь-яким способом (п.2.2. Договору).

Пунктом 3.1. Договору сторони погодили, що розмір орендної плати за місяць користування об'єктом найму становить 227 грн. 50 коп.

Крім того, передбачено, що розмір плати за користування об'єктом найму може змінюватися у разі змін податкового законодавства, амортизаційних відрахувань, розміру плати за землю тощо та корегується з урахуванням індексу інфляції. Зміни у цьому разі вносяться за ініціативою Наймодавця шляхом направлення Наймачу письмової угоди про збільшення плати за користування договором найму (п.3.2. Договору).

Вартість комунальних послуг (водо-, енерго-,теплопостачання та інші витрати, пов'язані з утриманням приміщень) відшкодовується щомісяця Наймачем у сумі фактичних затрат (п.3.3. Договору).

Відповідно до п.3.4. Договору плата за користування об'єктом найму сплачується на рахунок Наймодавця до 10-го числа кожного місяця в якому здійснюється користування об'єктом найму.

За змістом п.4.1.2 Договору, Наймач зобов'язався своєчасно, не пізніше 10 числа поточного місяця, і в повному обсязі сплачувати плату користування об'єктом найму, вартість комунальних послуг та інших платежів у 5 денний термін після отримання рахунка.

Пунктом 5.1. Договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання зобов'язань згідно з договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України, зокрема: за порушення строку перерахування коштів, встановлених в п.4.1.2, Наймач сплачує пеню в розмірі 2% від суми боргу за кожний день прострочення (п.5.1.1. Договору).

Згідно п.6.1 Договору, останній діє з 01.10.2015р. по 01.09.2016р. (але не більше одного року).

У випадку відсутності заперечень Наймодавця та Наймача про припинення дії договору протягом одного місяця до його закінчення він вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах (п.6.7. Договору).

Вказаний Договір містить підписи представників сторін.

Також, в матеріалах справи наявна копія Акту приймання-передачі до договору від 01.10.2015р., на якій містяться підписи представників сторін, відповідно до якого Орендодавцем передано, а Орендарем прийнято в оренду торгове місце площею 10 м.кв. в стані, що відповідають умовам договору та їх призначенню.

Як вбачається зі змісту укладеного сторонами договору, він по своїй правовій природі є договором оренди.

У свою чергу, правовідносини пов'язані з орендою (наймом) регулюються положеннями глави 58 ЦК України та параграфом 5 глави 38 ГК України.

Відповідно до ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (не споживна річ).

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством (ст. 286 ГК України).

Згідно ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч.1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Пунктом 4.1.2. Договору передбачено обов'язок відповідача своєчасно, не пізніше 10 числа поточного місяця і в повному обсязі сплачувати Теребовлянському районному споживчому товариству плату за користування об'єктом найму вартість комунальних послуг та інших платежів у 5 денний термін після отримання рахунка.

За умовами ст. 525 ЦК України та ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору тощо.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (ст.610 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 ЦК України).

Як вказує позивач у позовній заяві, а також підтверджується матеріалами справи, відповідач належно не виконував взяті на себе зобов'язання по договору найму (оренди) торговельного місця №282 від 01.10.2015р., і станом на 12.12.2016р. заборгованість по несплаті за користування торговельним місцем за період з березня по грудень 2016р. становила 2275,00 грн.

У зв'язку з наведеним, позивачем на підставі п.5.1.1 Договору, було нараховано та заявлено до стягнення 5469,10 грн пені в розмірі 2% від суми боргу за кожний день прострочення за період з 01.03.2016р. по 12.12.2016р.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання (ч. 1 ст. 550 ЦК України).

В силу ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф,пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч.4 ст.231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", розмір пені встановлюється за згодою сторін та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, визначений в договорі розмір пені, не може перевищувати той розмір, який визначений законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Також, ч.6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Як роз'яснено в п.2.5 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12. 2013 року №14 " Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

День фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені (п.1.9 зазначеної Постанови).

Судом розглянутий наданий позивачем розрахунок заявленої до стягнення суми пені в розмірі 1758,05 грн. та встановлено, що позивач припустився помилки при нарахуванні останньої. Згідно здійсненого судом перерахунку (за допомогою калькулятора підрахунку штрафних санкцій (" Ліга: Закон Еліт ") , суд визнає правомірним нарахування пені на загальну суму 273,22 грн.

У зв'язку з наведеним, позов в частині стягнення 273,22 грн. пені підлягає до задоволення як обґрунтовано заявлений та не спростований відповідачем .

В частині стягнення 1484,83 грн. пені позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки заявлені безпідставно.

Відповідно ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

З огляду на викладене, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності власної правової позиції. Спір повинен вирішуватись на користь тієї сторони, яка за допомогою відповідних процесуальних засобів переконала суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень. Відповідно до принципу змагальності сторони, інші особи, які беруть участь у справі, якщо вони бажають досягти бажаного для себе, або осіб, на захист прав яких подано позов, найбільш сприятливого рішення, зобов'язані повідомити суду усі юридичні факти, що мають значення для справи, вказати або надати докази, які підтверджують чи спростовують ці факти, а також вчинити інші передбачені законом дії, спрямовані на те, аби переконати суд у своїй правоті.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позивач надав суду всі належні та допустимі докази, які дають можливість суду задоволити позовні вимоги та стягнути з відповідача заборгованість по несплаті орендної плати (плати за користування торгівельним місцем площею 10 кв.м. на території ринку по АДРЕСА_2) в сумі 2502 (дві тисячі п'ятсот дві) грн. та 273, 22 (двісті сімдесят три) грн. пені за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Судовий збір, згідно ст. 49 ГПК України, покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 546, 549, 550, 611, 625, 629, 759, 762, 763, 785 Цивільного кодексу України, ст. ст. 67, 173, 179, 188, 193, 230, 232, 283, 286 Господарського кодексу України та ст.ст. 1, 2, 4-3, 12, 32, 33, 34, 44, 49, 82-85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь Теребовлянського районного споживчого товариства, 48100, м. Теребовля, провул. Князя Василька, 6 Тернопільської області, ідентифікаційний код 01767330 заборгованість по несплаті орендної плати в сумі 2502 (дві тисячі п'ятсот дві) грн. боргу та 273, 22 грн. (двісті сімдесят три двадцять дві коп.) пені, 1378,00 грн. в повернення сплаченого судового збору. Видати наказ.

3.В решті позову відмовити.

4.Рішення набуває законної сили в десятиденний строк з дня його підписання.

На рішення суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, прокурор - апеляційне подання, протягом десяти днів з дня прийняття ( підписання) рішення, через місцевий господарський суд.

5.Повний текст рішення складено 20 лютого 2017 року.

Суддя М.Є. Півторак