ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2017 р. Справа № 909/968/16

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Неверовська Л. М. , секретар судового засідання Павлюк У. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Відкритого акціонерного товариства "Івано-Франківський птахокомбінат", вул.Комунальна, 3, м. Івано - Франківськ, 76018;

до відповідача: ОСОБА_1 акціонерного товариства "Мегабанк", вул. Алчевських, буд. 30, м.Харків, 61002;

до відповідача: ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "НІКІ", вул. Січневого повстання, буд. 3 літ. А, кім. 133 А, м. Київ, 01001; адреса для листування: вул. Галицька, 41-А, м. Івано-Франківськ, 76017;

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "НІКІ": приватного нотаріуса Київського нотаріального округу ОСОБА_3, вул.Притисько-Микільська, буд 2, приміщення 19, м. Київ, 01001;

про визнання недійсними договорів;

За участю:

Від позивача: ОСОБА_4 - голова правління, протокол позачергових загальних зборів акціонерів (№ 1 від 30.03.13р.);

Від позивача: ОСОБА_5 - представник, довіреність (№ 10/01/17 від 10.01.2017р.);

Від позивача: ОСОБА_6 - представник, довіреність (№ 12/12/16 від 12.12.16р.);

Від відповідача - ОСОБА_1 акціонерного товариства "Мегабанк": ОСОБА_7 провідний юрисконсульт юридичного відділу Львівського ЦРВ Головного юридичного управління ПАТ "Мегабанк", довіреність (№ 13-722/16д від 25.11.16)

Від відповідача - ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "НІКІ": ОСОБА_8 - представник, довіреність (б/н від 04.01.17).

ВСТАНОВИВ: Відкрите акціонерне товариство "Івано-Франківський птахокомбінат" звернулося до господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_1 акціонерного товариства "Мегабанк" та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "НІКІ". В позовній заяві позивач просить:

- визнати недійсним договір про відступлення права вимоги від 13.03.2015 р. за Генеральним договором на здійснення кредитних операцій № ГД-08-02/2012 від 29.03.2012р. та Кредитним договором № 08-02/2012/ГД-08-02/2012 від 29.03.2012р.;

- визнати недійсним договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором № ГД-08-02/2012-з від 13.03.2015р.

13.12.16 представником позивача подано клопотання про зміну предмету позовних вимог (вх.№13186/16), в якому просить суду прийняти до розгляду позовні вимоги викладені в наступній редакції:

- визнати недійсним договір про відступлення права вимоги від 13.03.2015 р. за Генеральним договором на здійснення кредитних операцій № ГД-08-02/2012 від 29.03.2012 р. та Кредитним договором № 08-02/2012/ГД-08-02/2012 від 29.03.2012 р.;

- визнати недійсним договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором № ГД-08-02/2012-з від 13.03.2015 р.;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 28054465 від 03.02.2016 р. 11:30:27 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 щодо реєстрації права власності на земельну ділянку кадастровий номер 080020006, площею 5,637 га, цільове призначення для обслуговування адміністративно-виробничих будівель і споруд, що знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, вул. Комунальна, 3 та адміністративно-виробничі приміщення, обєкт житлової площі, що знаходяться за адресою: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, вул. Комунальна, 3, на земельній ділянці, кадастровий номер 080020006 за товариством з обмеженою відповідальністю «НІКІ».

Ухвалою господарського суду від 10.01.17 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "НІКІ" - приватного нотаріуса Київського нотаріального округу ОСОБА_3.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позовній заяві, поясненнях по справі від 12.12.16 (вх.№18007/16 від 12.12.16), від 23.12.16 (вх.№18784/16 від 23.12.16), від 28.12.16 (вх.№11/17 від 03.01.17), від 28.12.16 (вх.№9/17 від 03.01.17), від 29.12.16 (вх.№19107/16 від 29.12.16).

В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що договір про відступлення права вимоги від 13.03.2015 р. за Генеральним договором на здійснення кредитних операцій №ГД-08-02/2012 від 29.03.2012 р. та Кредитним договором №08-02/2012/ГД-08-02/2012 від 29.03.2012 р., договір про відступлення права вимоги від 13.03.2015 р. за іпотечним договором №ГД-08-02/2012-3, укладені з порушенням чинного законодавства України, оскільки кредитодавцем за кредитним договором може бути виключно банк або інша фінансова установа. ТзОВ «НІКІ» не є фінансовою установою і тому не має права надавати фінансові послуги, не може бути наділене правами кредитодовця за кредитним договором. Відповідно до ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Також зазначено, що відповідно до ч. 3 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. Предметом договору купівлі-продажу, на підставі якого відбувається відступлення права вимоги, є право майнової (негрошової) вимоги (ч.3 ст. 656 ЦК України). Предметом договору факторингу згідно з ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу є виключно право грошової, а не будь-якої майнової, вимоги. Окрім того, згідно із ч.1 ст. 1084 ЦК України договір факторингу розглядається як різновид купівлі фактором права грошової вимоги у клієнта. Це означає, що право грошової вимоги може бути предметом купівлі, але виключно за договором факторингу, а не загальної купівлі-продажу.

Представники позивача зазначають, що за договором купівлі-продажу оплата майна (товару), за загальним правилом, здійснюється після передання товару продавцем покупцеві (ч.1 ст. 655, ч.1 ст. 692 ЦК України), тобто покупець сплачує грошову суму після того як отримає товар. На підставі договору факторингу фінансування завжди відбувається під відступлення права грошової вимоги, тобто спочатку фактор передає грошові кошти, а після того клієнт відступає йому своє право грошової вимоги (ч.1 ст. 1077 ЦК України). На підставі договору купівлі-продажу до нового кредитора переходить не повний обсяг прав та обовязків сторони у зобовязанні, а лише право вимоги боргу майнового (негрошового) характеру (ч.3 ст. 656 ЦК України). За договором факторингу фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги (ч.1 ст. 1084 ЦК України). Параграф 1 глави 54 Цивільного кодексу України «Загальні положення про купівлю-продаж» не передбачає надання покупцем права вимоги її продавцю послуг додаткового характеру, повязаних із цією вимогою.

За умовами Договору про відступлення права вимоги за Кредитним договором від 13.03.2015 р. фактично відбулося фінансування однієї особи іншою за рахунок передачі останній грошової вимоги до третьої особи (боржника), що є основною ознакою договору факторингу. Згідно п. 2.1 Договору про відступлення права вимоги за Кредитним договором, ТзОВ «НІКІ» набуло права вимоги виключно на всі грошові кошти, які можливо одержати у зв'язку з отриманим правом вимоги за кредитним договором, що є також ознакою договору факторингу.

Отже, як зазначають представники позивача, аналіз істотних умов (змісту) Договору про відступлення права вимоги за Генеральним договором на здійснення кредитних операцій № ГД-08-02/2012 від 29.03.2012 року та Кредитним договором № 08-02/2012/ГД-08-02/2012 від 29.03.2012 року, укладеним 13.03.2015 року, дає підстави встановити, що цей договір за своєю правовою природою є договором факторингу.

Також представники позивача зазначають у поясненнях по справі, що ПАТ «Мегабанк» не мав права укладати договір купівлі-продажу права вимоги, тому що укладення вказаного договору не є фінансовою послугою (або діяльністю повязаною з паданням фінансових послуг, яку має право здійснювати ПАТ «Мегабаик»), натомість укладення договору купівлі-продажу є діяльністю у сфері торгівлі, яку заборонено здійснювати банкам.

Крім того, вказують представники позивача, відповідно до п. 4.5 Генерального договору на здійснення кредитних операцій №ГД-08-02/2012 від 29.03.2012 р., за яким було відступлено право вимоги, інформація за цим договорам носить конфіденційний характер і розголошенню без згоди сторін не підлягає. Банком при укладенні договору про відступлення права вимоги за Генеральним договором на здійснення кредитних операцій №ГД-08-02/2012 від 29.03.2012 р. та кредитним договором № 08-02/2012/ГД-08-02/2012 від 29.03.2012 р. було неправомірно (без згоди ВАТ «Івано-Франківський птахокомбінат») розголошено інформацію за Генеральним договором на здійснення кредитних операцій.

Представник відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства "Мегабанк" в судовому засіданні позовні вимоги заперечив з підстав, наведених у відзиві на позов вих.№92-507 від 25.11.16 (вх.№17078/16 від 28.11.16), поясненнях вих.№92-09 від 06.01.17 (вх.№354/17 від 10.01.17), додаткових поясненнях до відзиву (вх.№2383/17 від 13.02.17).

В запереченнях на позов зазначає, що зміст договору про відступлення права вимоги від 13.03.2015 р. за Генеральним договором на здійснення кредитних операцій № ГД-08-02/2012 від 29.03.2012р. та Кредитним договором №08-02/2012/ГД-08-02/2012 від 29.03.2012р. та договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором № ГД-08-02/2012-з від 13.03.2015р. свідчать про те, що при укладенні вказаних договорів його сторони керувалися саме положеннями статей 512, 513, 514 ЦК України. Вказаними договорами про відступлення права вимоги року визначено, що вони укладені у відповідності до ст.ст.512-519 ЦК України глави 47 ЦК України та містить ознаки купівлі-продажу права вимоги, а не факторингу. Норми цивільного права не встановлюють суб'єктних обмежень як щодо договору купівлі-продажу права вимоги, так і до договору відступлення права вимоги, адже ці договори за своєю правовою суттю є цивільно-правовими зобов'язаннями сторін та не мають відношення до спеціальних галузей права, тож регулюються цивільним законодавством. За наведеним визначенням договору факторингу цей договір спрямований на фінансування однією стороною іншої сторони шляхом передачі в її розпорядження певної суми грошових коштів. Зазначена послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу.

Отже, як зазначає представник відповідача, виходячи з наведеного, укладені між сторонами договір про відступлення права вимоги від 13.03.2015 р. за Генеральним договором на здійснення кредитних операцій № ГД-08-02/2012 від 29.03.2012р. та Кредитним договором №08-02/2012/ГД-08-02/2012 від 29.03.2012р. та договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором № ГД-08-02/2012-з від 13.03.2015р. не є договорами факторингу, оскільки за вказаними договорами жодна із сторін не передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, тому відсутні підстави вважати, що метою укладення між відповідачами договору відступлення права вимоги є отримання прибутку.

Також зазначає, що з норм Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", випливає, що сфера дії цього закону за суб'єктним складом обмежується: фінансовими установами, особами, які здійснюють діяльність з посередницьких послуг на ринках фінансових послуг, об'єднаннями фінансових установ, включених до реєстру саморегулівних організацій. У зв'язку з цим відсутні правові підстави для застосування до суб'єктів господарювання, що не є фінансовими установами, та набувають на платній основі право вимоги до третіх осіб на підставі договорів відступлення права вимоги, незалежно від умов такого набуття (з дисконтом, премією або без) норм Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг". Аналогічної позиції дотримується і Верховний Суд України в постанові від 19 серпня 2014 року у справі №3-43гс14, та Вищий господарський суд України в постанові від 30 листопада 2010 року у справі №36/81 пд.

Щодо тверджень ВАТ «Івано-Франківський птахокомбінат» про те, що відступлення права вимоги за Кредитним договором могло бути здійснене лише банком на користь банку, зазначає, що згідно умов договору про відступлення прав вимог за кредитним договором ТзОВ «НІКІ» не набувало обовязків, в тому числі щодо надання кредиту ВАТ «Івано-Франківський птахокомбінат».

Крім того, зазначає, що у відповідності до ч.2 ст. 15 ГПК України справи у спорах, що виникають при виконанні господарських договорів та з інших підстав, а також справи про визнання недійсними актів розглядаються господарським судом за місцем знаходженням відповідача. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 03.11.2016 року, у розділі «дані про відокремлені підрозділи юридичної особи» у ПАТ «Мегабанк» є в наявності лише один відокремлений підрозділ - Київська філія. Івано-Франківське ЦРВ ПАТ «Мегабанк» діє відповідно до ОСОБА_9 про Івано-Франківське центральне регіональне відділення ПАТ «Мегабанк». ОСОБА_9 Івано-Франківське центральне регіональне відділення ПАТ «Мегабанк» не наділене правами представництва інтересів ПАТ «Мегабанк» в суді та не може бути відповідачем в суді.

Таким чином, вважає, що Івано-Франківське ЦРВ ПАТ «Мегабанк» не є уповноваженою юридичною особою відокремленим підрозділом ПАТ «Мегабанк».

Представник відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "НІКІ" в судовому засіданні позовні вимоги заперечив з підстав, наведених у відзиві на позов від 22.11.16 (вх.№17472/16 від 02.12.16), поясненнях від 13.12.16 (вх.№18774/16 від 23.12.16).

Заперечуючи позовні вимоги зазначає, що в договорах про відступлення прав вимог відсутнє фінансування під відступлення грошової вимоги. Як свідчить зміст Договору про відступлення права вимоги за кредитним договором, за відступлене право вимоги у розмірі 1693908,74 грн. ТзОВ «НІКІ» було сплачено ПАТ Мегабанк» таку ж саму суму - 1693908,74 грн. Тобто в даному випадку відсутня будь-яке плата за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, зокрема, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди тощо, що згідно пункту 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 року № 352 не дозволяє віднести таку операцію до факторингової.

Як зазначає представник відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "НІКІ", зміст Договору про відступлення права вимоги за кредитним договором свідчить, що при укладенні вказаного договору його сторони керувалися саме положеннями статей 512, 513, 514 ЦК України.

Також зазначає про невідповідність клопотання про зміну предмету позовних вимог вимогам процесуального закону. ВАТ «Івано-Франківський птахокомбінат» у клопотанні про зміну предмету позову заявлено ще одну вимогу немайнового характеру (додатково до первісно заявлених двох немайнових вимог), по-суті, йдеться про подання іншого позову, а не зміну предмету позову, що розглядається у цій справі. З поданого ВАТ «Івано-Франківський птахокомбінат» клопотання про зміну предмету позову вбачається, що ВАТ «Івано-Франківський птахокомбінат» окрім доповнення позовних вимог ще однією позовною вимогою немайнового характеру, також вказує й на змінені підстави позову щодо такої доповненої вимоги, які були відсутні в позові. Тобто, фактично, ВАТ «Івано-Франківський птахокомбінат» намагається одночасно змінити предмет та підстави позову. ВАТ «Івано-Франківський птахокомбінат» у заявленому клопотанні про зміну предмету позову просить суд визнати недійсним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 28054465 від 03.02.2016 р. 11:30:27 відповідача щодо реєстрації права власності на земельну ділянку кадастровий номер 080020006. площею 5,637 та, цільове призначення - для обслуговування адміністративно-виробничих будівель і споруд, що знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, вул. Комунальна, 3 та адміністративно-виробничі приміщення, об'єкт житлової площі, що знаходяться за адресою: Івано-Франківська область, м. Івано- Франківськ, вул. Комунальна, 3 на земельній ділянці, кадастровий номер 080020006 за ТОВ «НіКі». В той же час, така вимога заявлена ВАТ «Івано-Франківський птахокомбінат» та є предметом розгляду господарським судом Івано-Франківської області у справі №909/941/16 (суддя Калашник В. О.).

Зазначає, що зважаючи на наявність в провадженні господарського суду Івано-Франківської області справи №909/941/16 з тотожною вимогою, заявленою ВАТ «Івано-Франківський птахокомбінат» у клопотанні про зміну предмету позовних вимог у справі №909/968/16, заявлення такої вимоги фактично призводитиме до наявності аналогічного спору, який на даний час розглядається судом.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "НІКІ" - приватний нотаріус Київського нотаріального округу ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, направила суду заяву про розгляд справи за її відсутності вих.№25/01-16 від 07.02.17 (вх.№2306/17 від 10.02.17). Також направила суду пояснення по справі вих.№10/01-16 від 24.01.17 (вх.№1369/17 від 27.01.17).

У поясненнях по справі підтримує позицію відповідачів по справі з тих же ж мотивів, та зазначає, що з урахуванням норм права та фактичних обставин справи, Договір про відступлення права вимоги за кредитним договором є договором відступлення права вимоги, а не договором факторингу, що зумовлює відсутність передбачених статтями 203, 215 ЦК України підстав для визнання цього договору недійсним.

Розглянувши клопотання про зміну предмету позовних вимог (вх.№13186/16 від 13.12.16), судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка, кадастровий номер 080020006, площею 5,637 га, цільове призначення для обслуговування адміністративно-виробничих будівель і споруд та адміністративно-виробничі приміщення, обєкт житлової нерухомості, що знаходяться на вказаній земельній ділянці, за адресою: м.Івано-Франківськ, вул. Комунальна, 3, вибули із власності ВАТ «Івано-Франківський птахокомбінат» та перейшли у власність ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «НІКІ» згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 28054465 від 03.02.2016 р. 11:30:27 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3.

При цьому, підставою виникнення права власності та прийняття рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 03.02.2016 р. є договір про відступлення права вимоги, серія та номер: 816, виданий 13.03.2015 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_10; іпотечний договір № ГД-08-02/2012-з, серія та номер: 459, виданий 29.03.2012 р. приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_11, які є предметом оскарження у даній справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Виходячи з вказаної норми закону, рішення суду про визнання недійсним договору не є підставою для внесення запису про скасування прав на нерухоме майно без скасування відповідного рішення про державну реєстрацію прав. З урахуванням наведеного, у разі визнання недійсним договору, що став підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію прав слід одночасно заявляти вимогу про скасування вказаного рішення про державну реєстрацію прав. Такі вимоги є відповідним і законним способом судового захисту в даному випадку, оскільки за чинним Цивільним кодексом України право власності виникає з моменту його реєстрації.

Щодо наявності в провадженні господарського суду Івано-Франківської області справи №909/941/16 з тотожною вимогою, заявленою ВАТ «Івано-Франківський птахокомбінат» у клопотанні про зміну предмету позовних вимог у справі №909/968/16, суд зазначає про те, що позовні вимоги по справі №909/941/16 виникли з інших правових підстав. Так, як вбачається з позовної заяви по справі №909/941/16 (а.с. 36, т. 2), позовні вимоги мотивовані порушенням порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до ст.22 ГПК України до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Представником позивача клопотання про зміну предмету позовних вимог (вх.№13186/16 від 13.12.16) подано до початку розгляду господарським судом справи по суті.

З огляду на наведене, враховуючи те, що рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень було прийнято на підставі правочинів, які можуть бути визнані судом недійсним, зміна предмету позову приймається судом до розгляду.

Таким чином, позовні вимоги розглядаються господарським судом в обсязі визначеному позовною заявою та клопотанням про зміну предмету позовних вимог (вх.№13186/16 від 13.12.16).

Дослідивши матеріали справи щодо визначення територіальної підсудності справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 15 ГПК України справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні господарських договорів, справи у спорах про визнання договорів недійсними розглядаються господарським судом за місцезнаходженням сторони, зобовязаної за договором здійснити на користь другої сторони певні дії, такі як: передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші, тощо. Якщо юридичну особу представляє уповноважений нею відособлений підрозділ, територіальна підсудність визначається з урахуванням частин першої третьої цієї статті залежно від місця знаходження відособленого підрозділу.

Такі ж положення містяться у п. 1.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійними", згідно яких за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 15 ГПК, територіальна підсудність господарським судам справ у спорах про визнання договорів недійсними визначається за місцезнаходженням сторони, зобов'язаної за договором здійснити на користь другої сторони певні дії, такі як: передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо. За наявності двох чи кількох відповідачів, які є зобов'язаними за договором, справа розглядається за місцезнаходженням одного з них за вибором позивача. Якщо юридичну особу представляє уповноважений нею відособлений підрозділ, територіальна підсудність справи визначається залежно від місцезнаходження цього підрозділу (частина четверта статті 15 ГПК).

З матеріалів справи вбачається, що генеральний договір на здійснення кредитних операцій № ГД-08-02/2012 від 29.03.2012 р., кредитний договір № 08-02/2012/ГД-08-02/2012 від 29.03.2012 р. та іпотечний договір № ГД-08-02/2012-з від 29.03.2012 р. (за якими в подальшому було відступлено право вимоги) укладалися між ВАТ «Івано-Франківський птахокомбінат» та ПАТ «Мегабанк», в особі директора Івано-Франківського центрального регіонального відділення ПАТ «Мегабанк» в м. Івано-Франківськ, тобто відокремленого підрозділу ПАТ «Мегабанк».

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про банки і банківську діяльність", банк має право відкривати відокремлені підрозділи (філії, відділення, представництва тощо) на території України у разі його відповідності вимогам щодо відкриття відокремлених підрозділів, встановленим нормативно-правовими актами Національного банку України.

Згідно з п. 2.1 ОСОБА_9 про Івано-Франківське центральне регіональне відділення ПАТ "Мегабанк", відділення є відокремленим структурним підрозділом Банку, що не має статусу юридичної особи і здійснює банківську та іншу діяльність від імені Банку, у межах визначених цим ОСОБА_9. Відділення не може бути відповідачем та позивачем у суді.

Відповідно до п. 4.4 вказаного положення працівники Відділення мають право вчиняти будь-які правочини, необхідні для надання Відділенням банківських та інших фінансових послуг та здійснення іншої діяльності відповідно до Довіреності наданої Банком.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» відповідно до чинного законодавства, зокрема, Цивільного та Господарського кодексів України, Законів України "Про господарські товариства", "Про акціонерні товариства", "Про банки і банківську діяльність", юридичні особи для здійснення своїх функцій мають право створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами. Коло повноважень відокремленого підрозділу юридичної особи стосовно здійснення у господарському суді повноваження сторони у справі від імені цієї особи визначається установчими документами останньої, положенням про відокремлений підрозділ, яке затверджено юридичною особою, або довіреністю, виданою нею ж у встановленому порядку керівникові цього підрозділу. При цьому слід мати на увазі, що стороною у справі є юридична особа, від імені якої діє відокремлений підрозділ, і рішення приймається саме стосовно підприємства чи організації - юридичної особи, але в особі її відокремленого підрозділу, наприклад: "Стягнути з підприємства "А" в особі його відокремленого підрозділу - філії № 1 на користь організації "Б" в особі її Н-ської філії таку-то суму". Необхідно також враховувати, що саме лише зазначення в установчих документах чи положенні про наявність у відокремленого підрозділу права представляти юридичну особу в суді (господарському суді) не свідчить про надання такому підрозділові відповідних повноважень та визначення їх кола.

Відповідачем у даній справі є саме ПАТ «Мегабанк», а не Івано-Франківське Івано-Франківське центральне регіональне відділення ПАТ «Мегабанк», при цьому, відділення представляє інтереси ПАТ «Мегабанк», тобто діє від імені Банку відповідно до п. 2.1, 4.4 ОСОБА_9 та на підставі довіреності №13-722/16д від 25.11.2016 р.

Так, як вбачається з довіреності, ПАТ «Мегабанк» в особі голови правління ОСОБА_12 уповноважує директора Івано-Франківського ЦРВ ПАТ «Мегабанк» ОСОБА_13 представляти інтереси ПАТ «Мегабанк» у справі за позовом ВАТ «Івано-Франківський птахокомбінат» до ПАТ «Мегабанк» та ТзОВ «НІКІ» про визнання недійсними договорів.

Пунктом 20.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 24.10.2011 р. «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» передбачено територіальна підсудність справи за участю відособленого підрозділу юридичної особи визначається відповідно до вимог статті 15 ГПК за місцем знаходження відособленого підрозділу, якому надано право здійснювати повноваження сторони від імені юридичної особи. Господарським судам слід також враховувати, що, оскільки відособлений підрозділ юридичної особи діє у межах наданих йому повноважень, то подання позову за місцем знаходження цього підрозділу правомірне лише тоді, коли спір випливає саме з його діяльності. У разі відсутності у відособленого підрозділу відповідних повноважень та/або коли спір не пов'язаний з діяльністю цього підрозділу, позовні матеріали або справа надсилаються за підсудністю до господарського суду за місцем знаходження юридичної особи.

Як вже зазначалось, генеральний договір на здійснення кредитних операцій №ГД-08-02/2012 від 29.03.2012 р., кредитний договір № 08-02/2012/ГД-08-02/2012 від 29.03.2012 р. та іпотечний договір № ГД-08-02/2012-з від 29.03.2012 р. (за якими було відступлено право вимоги) укладалися між ВАТ «Івано-Франківський птахокомбінат» та ПАТ «Мегабанк», в особі директора Івано-Франківського центрального регіонального відділення ПАТ «Мегабанк» в м. Івано-Франківськ, тобто в особі відокремленого підрозділу ПАТ «Мегабанк».

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

29 березня 2012 року між ПАТ «Мегабанк» (відповідачем), в особі директора Івано-Франківського ЦРВ ПАТ «Мегабанк» та ВАТ «Івано-Франківський птахокомбінат» (позивачем) було укладено генеральний договір на здійснення кредитних операцій № ГД-08-02/2012, яким визначаються загальні умови надання Кредитодавцем послуг позичальнику по здійсненню кредитних операцій, на строк до 28.03.2017 р.

Також, 29 березня 2012 року між ПАТ «Мегабанк» (відповідачем) та Відкритим акціонерним товариством Івано-Франківський птахокомбінат» (позивачем) було укладено Кредитний договір № 08-02/2012/ГД-08-02/2012, згідно з пунктами 1.1., 1.2., 2.1., якого ВАТ «Івано- Франківський птахокомбінат» було надано грошові кошти (надалі - Кредит) у розмірі 1500000 грн. (один мільйон пятсот тисяч гривень) на строк з 29 березня 2012 року до 28 березня 2015 року на поповнення обігових коштів (оплату енергоносіїв, ПММ, виплату заробітної плати, платежів до бюджету та інших витрат, повязаних із основною діяльністю позичальника, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити 21% (двадцять один процент) річних на умовах передбачених договором.

З метою забезпечення виконання зобовязання за кредитним Договором №08-02/2012/ГД-08-02/2012 між ВАТ «Івано-Франківський птахокомбінат» та ПАТ «Мегабанк», 29.03.2012 р. було укладено іпотечний договір №ГД-08-02/2012-з, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_11, що зареєстрований в реєстрі за №459, відповідно до якого у забезпечення своєчасного виконання своїх зобовязань за Кредитним договором ВАТ «Івано-Франківський птахокомбінат» передав у заставу Банку земельну ділянку, кадастровий номер 080020006, площею 5,6370 гектара та адміністративно-виробничі приміщення, що знаходяться за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Комунальна, 3.

Згідно п. 1.4. договору, сторони домовились, що вартість предмета іпотеки становить 7 914 370 грн., в тому числі вартість земельної ділянки становить 4 724 370 грн.

13.03.2015 року між відповідачами - ПАТ «Мегабанк» та ТОВ «НІКІ» були укладені наступні договори:

- договір про відступлення права вимоги за Генеральним договором на здійснення кредитних операцій № ГД-08-02/2012 від 29.03.2012 року та Кредитним договором № 08-02/2012/ГД-08-02/2012 від 29.03.2012 року;

- договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором № ГД-08-02/2012-3, посвідчений 29.03.2012 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_11, що зареєстрований в реєстрі за № 459.

Земельна ділянка, кадастровий номер 080020006, площею 5,637 га, цільове призначення для обслуговування адміністративно-виробничих будівель і споруд та адміністративно-виробничі приміщення, обєкт житлової нерухомості, що знаходяться на вказаній земельній ділянці, за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Комунальна, 3 перейшли у власність ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «НІКІ» згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 28054465 від 03.02.2016 р. 11:30:27 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3.

Підставою виникнення права власності є договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором №ГД-08-02/2012-з від 29.03.2012 р., серія та номер: 816, виданий 13.03.2015 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_10; іпотечний договір № ГД-08-02/2012-з, серія та номер: 459, виданий 29.03.2012 р. приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_11

Дослідивши матеріали справи, умови спірних Договорів про відступлення прав вимоги за Кредитним, Генеральним договором на здійснення кредитних операцій та Іпотечним договорами, господарський суд дійшов висновку про помилковість доводів відповідачів та наявність підстав для визнання їх недійсними, враховуючи наступне.

Згідно з п. 1.1 Договору про відступлення права вимоги за за Генеральним договором на здійснення кредитних операцій та Кредитним договором (т.1, а.с. 41-42) ПАТ «Мегабанк» (первісний кредитор) відступило ТзОВ «Нікі» (новий кредитор) право вимоги за укладеними із ВАТ «Івано-Франківський птахокомбінат» Генеральним договором на здійснення кредитних операцій № ГД-08-02/2012 від 29.03.2012 р. та Кредитним договором № 08-02/2012/ГД-08-02/2012 від 29.03.2012 р.

Заміна кредитора у зобовязаннях, що виникли на підставі Кредитного договору здійснюється з моменту зарахування на рахунок первісного кредитора повної суми, зазначеної у п. 2.6.1 цього Договору. (п. 1.2, 1.2.1).

Пунктом 1.2.2 Договору про відступлення права вимоги за Кредитним договором передбачено, що до нового кредитора переходять усі права первісного кредитора у зобовязаннях, що виникли на підставі Кредитного договору, в обсязі та на умовах, що існують на момент укладення цього договору.

Пунктом 2.6.1 Договору передбачено, що за передачу права вимоги за Кредитним договором новий кредитор зобовязаний сплатити первісному кредитору суму у розмірі 1693908 грн. 74 коп.

Відповідно до п. 2.1 Договору про відступлення права вимоги за Кредитним договором Первісний кредитор на умовах цього Договору відступає, а Новий кредитор набуває право вимоги до Боржника, як позичальника за Кредитним договором, зокрема:

- право на стягнення (отримання) заборгованості Боржника перед первісним кредитором, яка виникла станом на 13.03.2015 р. в сумі 1693908,74 грн. та складається з: 1450000 грн. суми заборгованості за кредитом, 231451,14 грн. суми заборгованості за простроченими процентами, 10150,00 грн. суми заборгованості за нарахованими процентами, судові витрати в розмірі 2307,6 грн.;

- право вимоги на стягнення (отримання) від Боржника будь-яких грошових нарахувань та вимог у тому числі передбачених Кредитним договором заходів відповідальності, які виникли у Первісного кредитора до Боржника до моменту укладення цього договору;

- права вимоги, які випливають з факту неналежного виконання Боржником умов Кредитного договору, в тому числі право на дострокове стягнення суми кредиту, процентів та інших повязаних з цим сум;

- будь-які інші вимоги згідно Генерального кредитного договору та Кредитного договору.

Пунктом 5.2 Договору передбачено, що сторони підтверджують, що укладення цього Договору також засвідчує те, що до нового кредитора перейшли усі права, що повязані із здійсненням первісним кредитором повідомлення боржника про порушення боржником основного зобовязання за Кредитним договором та/або Договором іпотеки (повідомлення №92-220 від 29.05.14 року).

Як вбачається із повідомлення №92-220 від 29.05.14 року (т.1, а.с. 105-107) загальна сума заборгованості боржника визначена банком станом на 29.05.2014 становить 3223795 грн. 11 коп.

Як вбачається із повідомлення товариства Нікі від 27.03.15 року (т.1, а.с. 162-168) загальна сума заборгованості боржника ВАТ Івано-Франківський птахокомбінат визначена товариством станом становить 6225332 грн. 52 коп.

Таким чином, судом встановлено, що ціна відступлення права грошової вимоги за умовами Договору становила 1693908 грн. 74 коп. (п. 2.6 Договору про відступлення права вимоги за Кредитним договором ), а розмір самої грошової вимоги становив 6225332 коп. 52 коп. Тобто розмір грошової вимоги значно перевищує ціну відступлення вимоги.

Згідно з умовами Договору про відступлення права вимоги від 13.03.2015 за Іпотечним договором №ГД-08-02/2012-з від 29.03.2012 (т.1, а.с. 39-40) розділ 1 сторони домовились, що в порядку та на умовах визначених цим договором, первісний іпотекодержатель відступає (передає), а новий іпотекодержатель набуває (приймає) усе та будь-яке належне первісному іпотекодержателю право вимоги за Іпотечним договором, включаючи, але не обмежуючись, право звернути стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором за рахунок предмета іпотеки задовольнити свої вимоги за Кредитним договором у повному розмірі, у разі невиконання боржником зобовязань за Кредитним договором, в тому числі шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в порядку позасудового врегулювання на підставі наявного в Іпотечному договору застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. З моменту набуття чинності цим Договором до нового іпотекодержателя переходять усі права і зобовязання первісного іпотекодержателя як сторони, у зобовязаннях, що виникли на підставі Іпотечного договору, в обсязі та на умовах, що існують на момент набрання чинності цим Договором. Сторони підтверджують, що укладення цього Договору також засвідчує те, що до нового іпотекодержателя перейшли усі права, що повязані із здійсненням первісним іпотекодержателем повідомлення іпотекодавця про порушення іпотекодавцем основного зобовязання за Кредитним договором та/або Договором іпотеки (повідомлення №92-220 від 29.05.14 року).

Крім того, як вбачається з умов Іпотечного договору №ГД-08-02/2012-з від 29.03.2012 та Договору про відступлення права вимоги від 13.03.2015 за Іпотечним договором №ГД-08-02/2012-з від 29.03.2012 (т.1, а.с. 36-39) тільки балансова вартість майна переданого в іпотеку становить 7914370 грн., що значно більше розміру заборгованості боржника визначеного у повідомленні від 27.03.15 року (т.1, а.с. 162-168) - 6225332 грн. 52 коп.

Матеріалами справи підтверджується, що 03.02.16 вищевказане майно перейшло у власність товариства Нікі згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 28054465 від 03.02.16) приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3.

Аналізуючи вищезгадані договори, суд дійшов висновку про те, що фактично в результаті укладення оспорюваних договорів про відступлення права вимоги товариство Нікі набуло право власності на майно, вартість якого значно перевищує, по-перше, сплачену товариством "Нікі" ВАТ Мегабанк суму, а по-друге, значно перевищує розмір заборгованості ВАТ Івано-Франківський птахокомбінат за кредитним договором.

Господарським судом здійснено системний аналіз чинного законодавства та судової практики Верховного Суду України та Вищого господарського суду України, перелік якої наведено відповідачами і третьою особою у запереченнях проти позову та додаткових поясненнях, щодо розмежування договору цесії і договору факторингу .

Так, відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Відмежування вказаного договору від інших подібних договорів, зокрема договір цесії, визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, в тому числі відносно осіб, які можуть виступати фактором.

Разом з тим розділ І книги п'ятої ЦК України регулює загальні положення про зобов'язання, зокрема положення щодо сторін у зобов'язанні.

Так, відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (частина 1 статті 510 ЦК України).

Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов'язанні.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Натомість договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором.

Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.

Якщо право вимоги відступається "за номінальною вартістю" без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов'язанні (ч. З ст. 656 ЦК). Так, Верховний Суд України в постанові у справі №6-301цс 15 від 06.07.2015 зазначив, що договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання у її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу. Така позиція Верховного Суду України у вищезгаданій справі висловлена щодо випадку коли право вимоги відступлено "за номінальною вартістю".

Натомість, у постанові від 13.04.2016 у справі №3-238гс 16 Верховний Суд України зазначив, що плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченої в договорі, право вимоги за яким передається. Така позиція Верховного Суду України у вищезгаданій справі висловлена щодо випадку коли право вимоги відступлено за ціною, що є нижчою від реальної ціни вимоги, оскільки вказана різниця є дисконтом, тобто платою (фінансовою вигодою), яку отримує фактор за договором факторингу.

З аналізу умов оспорюваних договорів вбачається, що ціна відступлення права грошової вимоги за умовами Договору становила 1693908 грн. 74 коп. (п. 2.6 Договору про відступлення права вимоги за Кредитним договором), а розмір самої грошової вимоги станом на 27.03.2015 становив 6225332 коп. 52 коп. Тобто розмір грошової вимоги значно перевищує ціну відступлення вимоги.

Крім того, як вбачається з умов Іпотечного договору №ГД-08-02/2012-з від 29.03.2012 та Договору про відступлення права вимоги від 13.03.2015 за Іпотечним договором №ГД-08-02/2012-з від 29.03.2012 (т.1, а.с. 36-39) тільки балансова вартість майна переданого в іпотеку становить 7914370 грн., що значно більше розміру заборгованості боржника визначеного у повідомленні від 27.03.15 року (т.1, а.с. 162-168) - 6225332 грн. 52 коп.

Матеріалами справи підтверджується, що 03.02.16 вищевказане майно перейшло у власність товариства Нікі згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 28054465 від 03.02.16) приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3.

За таких обставин, господарський суд дійшов висновку, що оспорювані договори є саме договорами факторингу, оскільки відступлення права вимоги у даному випадку відбувалось в обмін на грошові кошти за плату у вигляді дисконту.

Проте, посилаючись на судову практику Верховного Суду України, відповідачі та третя особа не врахували конкретних обставин відповідних судових справ (зокрема: в частині умов договорів), які були предметом дослідження судами. Крім того, ними також не враховано умови оспорюваних у даній справі договорів.

Разом із тим щодо субєктного складу таких правовідносин частина третя статті 1079 ЦК України визначає, що фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (далі Закон) встановлює загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг.

Зокрема, у пункті 1 частини першої статті 1 Закону визначено, що фінансова установа юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), повязані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, інші послуги (операції), повязані з наданням фінансових послуг.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 1 Закону фінансова послуга це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

За пунктом 11 частини першої статті 4 Закону факторинг є фінансовою послугою.

У частині першій статті 7 Закону зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобовязана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ.

Таким чином, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до державного реєстру фінансових установ.

Господарським судом встановлено, що товариство Нікі не відноситься до фінансових установ у розумінні Закону, яка може надавати фінансові послуги у формі факторингу.

Відповідно до частин першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Зазначена норма кореспондується з положеннями частини першої статті 207 ГК України, якою передбачено, що господарське зобовязання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосубєктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Крім того, помилковими є доводи відповідачів про неправомірність звернення позивача до суду з відповідним позовом, з посиланням на відсутність порушеного права чи інтересу позивача оспорюваними правочинами, оскільки він не є стороною оспорюваних договорів, враховуючи наступне.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із способів захисту цивільних прав.

ЦК України не містить застережень, що позивачем може бути лише сторона в правочині.

Згідно із ч. 3 ст. 215 ЦК, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною першою статті 1 ГПК України установлено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу субєкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення субєктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року N 18-рп/2004 у справі N 1-10/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України, у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

При розгляді даної справи судом встановлено, що товариство "Нікі" набуло у власність майно ВАТ "Івано-Франківський птахокомбінат" у незаконний спосіб, з порушенням вимог законодавства щодо укладення договору факторингу, що порушує права та інтереси позивача.

З огляду на вищевикладене, той факт, що позивач не є стороною оспорюваних договорів, не позбавляє його права звернення до суду з вимогою про захист охоронюваного законом інтересу.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, позовні вимоги про визнання недійсним Договіру про відступлення права вимоги від 13.03.2015 р. за Генеральним договором на здійснення кредитних операцій № ГД-08-02/2012 від 29.03.2012р. та Кредитним договором № 08-02/2012/ГД-08-02/2012 від 29.03.2012р.; визнання недійсним Договіру про відступлення права вимоги за іпотечним договором №ГД-08-02/2012-з від 13.03.2015р. є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 щодо реєстрації права власності на земельну ділянку та адміністративно-виробничі приміщення за товариством з обмеженою відповідальністю «НІКІ», суд виходить з наступного.

Здійснивши аналіз спірних правовідносин, що наявні між сторонами, суд зазначає про підвідомчість даної вимоги господарському суду.

З матеріалів справи вбачається, що спір між сторонами виник з приводу цивільно-правових відносин.

При цьому, позивач просить суд скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 щодо реєстрації права власності на земельну ділянку та адміністративно-виробничі приміщення за товариством з обмеженою відповідальністю «НІКІ», як наслідок визнання правочинів недійсними, а не з підстав порушення порядку проведення державної реєстрації.

Крім того, у матеріалах справи наявні судові рішення Львівського апеляційного адміністративного суду та Вищого адміністративного суду України по адміністративній справі № 809/306/16 за позовом Відкритого акціонерного товариства "Івано-Франківський птахокомбінат" до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "НІКІ" про визнання нечинним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.02.2016р.(а.с. 56-65, т. 2), в яких суди дійшли до висновку про те, що даний спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин, та не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на вказане, вимога про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у даній справі виникла з цивільно-правових відносин та пов'язана із позовною вимогою про визнання недійсними договорів, а отже підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 31-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна судова адміністрація України у день набрання законної сили рішенням суду, яке передбачає набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора, забезпечує передачу до Державного реєстру прав примірника такого судового рішення.

З наведеного положення вбачається, що Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено вичерпний перелік рішень суду на підставі яких здійснюється державна реєстрація прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме набуття, зміна або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяження таких прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора.

Таким чином, згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», рішенням суду щодо недійсності правочину не передбачає обов'язку скасування рішення про державну реєстрацію права власності на відповідний об'єкт.

За змістом ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Враховуючи наведене, запис про скасування державної реєстрації прав вноситься до Державного реєстру прав саме на підставі рішення суду про скасування рішення про державну реєстрацію прав. За відсутності рішення суду про скасування рішення про державну реєстрацію прав, реалізація рішення суду про визнання правочинів недійсними, тобто відновлення порушених прав позивача буде неможливим.

З огляду на вказане, з метою реального захисту та відновлення порушених прав та охоронюваних законом інтересів позивача, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 28054465 від 03.02.2016 р. 11:30:27 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 щодо реєстрації права власності на земельну ділянку кадастровий номер 080020006, площею 5,637 га, цільове призначення для обслуговування адміністративно-виробничих будівель і споруд, що знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, вул. Комунальна, 3 та адміністративно-виробничі приміщення, обєкт житлової площі, що знаходяться за адресою: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, вул. Комунальна, 3, на земельній ділянці, кадастровий номер 080020006 за товариством з обмеженою відповідальністю «НІКІ».

Відповідно до ч.1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Вказаною нормою обов'язок доказування покладений на сторони процесу. Доказування полягає у поданні доказів сторонами та доведенні їх переконливості суду.

За наведених обставин, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК, судовий збір слід покласти на відповідачів порівну.

Керуючись Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст.ст.15, 16, 203, 215, 509, 512, 1077, 1079 Цивільного кодексу України, ст.ст. 22, 33, 49, ст. 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Відкритого акціонерного товариства "Івано-Франківський птахокомбінат" до ОСОБА_1 акціонерного товариства "Мегабанк", ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "НІКІ", за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "НІКІ": приватного нотаріуса Київського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів; скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - задовольнити.

Визнати недійсним договір про відступлення права вимоги за Генеральним договором на здійснення кредитних операцій №ГД-08-02/2012 від 29.03.2012 р. та Кредитним договором №08-02/2012/ГД-08-02/2012 від 29.03.2012 р., укладений між ОСОБА_1 акціонерним товариством "Мегабанк" та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "НІКІ" 13.03.2015 р.

Визнати недійсним договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором №ГД-08-02/2012-3, посвідченим 29.03.2012 р. приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_11, реєстр. № 459, укладений між ОСОБА_1 акціонерним товариством "Мегабанк" та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "НІКІ" 13.03.2015 р. та посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_10, зареєстрований в реєстрі за №816.

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 28054465 від 03.02.2016 р. 11:30:27 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 щодо реєстрації права власності на земельну ділянку кадастровий номер 080020006, площею 5,637 га, цільове призначення - для обслуговування адміністративно-виробничих будівель і споруд, що знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, вул.Комунальна, 3 та адміністративно-виробничі приміщення, обєкт житлової площі, що знаходяться за адресою: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, вул. Комунальна, 3, на земельній ділянці, кадастровий номер 080020006 за ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "НІКІ".

Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства "Мегабанк", вул. Алчевських, буд. 30, м.Харків, 61002 (ідентифікаційний код 09804119) на користь Відкритого акціонерного товариства "Івано-Франківський птахокомбінат", вул.Комунальна, 3, м. Івано-Франківськ, 76018 (ідентифікаційний код 05501072) 2178 (дві тисячі сто сімдесят вісім) грн. судового збору, про що видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "НІКІ", вул. Січневого повстання, буд. 3 літ. А, кім. 133 А, м. Київ, 01001 (ідентифікаційний код 30676897) на користь Відкритого акціонерного товариства "Івано-Франківський птахокомбінат", вул.Комунальна, 3, м. Івано-Франківськ, 76018 (ідентифікаційний код 05501072) 2178 (дві тисячі сто сімдесят вісім) грн. судового збору, про що видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 17.02.17

Суддя Неверовська Л. М.