РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2017 р. Справа № 918/1162/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Розізнана І.В.

судді Мельник О.В. ,

судді Грязнов В.В.

при секретарі судового засідання Берун О.О,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" на рішення господарського суду Рівненської області від 03.01.17 р. у справі № 918/1162/16 (ОСОБА_1)

за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (м. Вараш, Рівненська обл.)

до відповідача ОСОБА_2 міської ради (м. Вараш, Рівненська обл.)

треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: 1) ОСОБА_2 міське комунальне підприємство (м. Вараш, Рівненська обл.); 2) Відділ примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції в Рівненській області (м. Рівне); 3) ОСББ "Вараш 17" (м. Вараш, Рівненська обл.).

про визнання рішення незаконним

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - ОСОБА_3, представник за довіреністю від 20.11.2015р. №39;

третьої особи-1 - ОСОБА_4, представник за довіреністю від 17.10.2016р. №2805;

третіх осіб-2, 3 - не з'явились;

Судом розяснено представникам права та обовязки, передбачені ст. ст. 20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 міської ради про визнання незаконним рішення ОСОБА_2 міської ради №376 від 07.10.2016р. "Про передачу багатоквартирного будинку, який розташований за адресою: Рівненська обл., м. Кузнецовськ, Вараш мікрорайон, буд. 17 з комунальної власності в управління ОСББ "Вараш 17".

Рішенням господарського суду Рівненської області від 03.01.2017р. у справі № 918/1162/16 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" звернулося до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити повністю.

Мотивуючи апеляційну скаргу скаржник посилається на положення ст. 74, 78, 136, 144 ГК України, ст. 5, 11, 52, 66 ЗУ "Про виконавче провадження" та вказує, що рішення ОСОБА_2 міської ради №376 від 07.10.2016р. "Про передачу багатоквартирного будинку, який розташований за адресою: Рівненська обл., м. Кузнецовськ, Вараш мікрорайон, буд. 17, з комунальної власності в управління ОСББ "Вараш 17" прийнято з порушення вказаних вимог та існуючої заборони на передачу зазначеного майна, встановленої постановами державного виконавця про накладення арешту, що є безумовною підставою для його скасування. Також скаржник зазначає, що рішення ОСОБА_2 міської ради прийнято без його оприлюднення у встановленому порядку та надання часу для прийняття зауважень та пропозицій, як цього вимагає Регламент ОСОБА_2 міської ради та Закон України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Вараш 17" надіслало до суду пояснення (вх. №3433/17 від 08.02.2017р.), в яких третя особа письмово висловила свої міркування з приводу обставин справи, просить розгляд справи провести без участі його повноважного представника.

ОСОБА_2 міська рада надіслала до суду відзив на апеляційну скаргу (вх. №3434/17 від 08.02.2017р.), в якому відповідач вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, тому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

ОСОБА_2 міське комунальне підприємство надіслало до суду відзив на апеляційну скаргу (вх. №3701/17 від 13.02.2017р.), в якому третя особа заперечує доводи апеляційної скарги, вважає її безпідставною та необґрунтованою, тому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 31.01.2017р. скаржнику поновлено строк на апеляційне оскарження рішення суду, апеляційну скаргу прийнято до провадження, справу призначено до слухання.

В судовому засіданні 14.02.2017р. представник відповідача та третьої особи заперечили доводи апеляційної скарги, просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Позивач та треті особи-2,3 не забезпечили явку повноважних представників в судове засідання 14.02.2017р., хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином. Позивач надіслав на адресу суду клопотання (вх. №3708/17 від 13.02.2017р.), в якому зазначає, що має намір подати додаткові письмові пояснення по справі, для підготовки яких необхідно більше часу, аніж залишилось до даного судового засідання, тому просить відкласти розгляд справи.

Розглянувши клопотання скаржника про відкладення розгляду справи, заслухавши думку представників відповідача та третьої особи, суд зазначає, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого Господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011р., у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для задоволення клопотання позивача про відкладення розгляду справи, оскільки останнім не доведено, а судом не встановлено наявності обставин, які б унеможливлювали вирішення справи без участі його представників, при цьому судом враховується те, що позивач про розгляд справи був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення; ухвала суду від 31.01.2017р. ним отримана 02.02.2017р., тому він мав достатньо часу для подання суду додаткових пояснень, якими підтверджуються його позовні вимоги, при цьому, судом враховуються положення ст.101 ГПК України щодо можливості прийняття судом додаткових доказів в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників провадження у справі про час і місце розгляду справи, явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, заслухавши пояснення представника позивача та третьої особи, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Як встановлено апеляційним судом, 20.09.2002р. розпорядженням міського голови ОСОБА_2 міської ради №240-р "Про передачу об'єктів житлового фонду ВП "Рівненська АЕС" та об'єктів, призначених для його обслуговування" на баланс ОСОБА_2 міського комунального підприємства передано відомчий житловий фонд (т. 1, а.с. 34).

На примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області перебуває зведене виконавче провадження № 44201994, до складу якого входять 37 виконавчих документів на загальну суму 70620157, 74 грн., з урахуванням виконавчого збору - 7062015, 77 грн., а всього - 77682173, 51 грн., боржником за яким є третя особа - ОСОБА_2 міське комунальне підприємство, а стягувачем - Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція".

Постановою Державної виконавчої служби ОСОБА_2 МУЮ від 23.11.2016 року накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках ОСОБА_2 міського комунального підприємства (т. 1, а.с. 132-134).

Постановою Державної виконавчої служби ОСОБА_2 МУЮ від 16.03.2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження накладено арешт на житловий будинок Вараш 17, а також заборонено здійснювати відчуження, передачу, пошкодження будь-якого майна, яке належить боржнику (т. 1, а.с. 115-117).

Рішенням ОСОБА_2 міської ради від 15.06.2016р. №281 "Про заборону відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Кузнецовськ", вирішено заборонити здійснення будь-яких дій, наслідком яких є відчуження об'єктів права комунальної власності територіальної громади міста ОСОБА_2 без згоди ОСОБА_2 міської ради, яка приймає такі рішення на своїх пленарних засіданнях (т. 1, а.с. 41).

Рішенням ОСОБА_2 міської ради №376 від 07.10.2016р. "Про передачу багатоквартирного будинку, який розташований за адресою: Рівненська обл., м. Кузнецовськ, Вараш мікрорайон, буд. 17 з комунальної власності в управління ОСББ "Вараш 17", вирішено передати багатоквартирний будинок, який розташований за адресою: Рівненська обл., м.Кузнецовськ, Вараш мікрорайон буд.17 з комунальної власності в управління ОСББ "Вараш 17" (т. 1, а.с. 16).

Рішенням ОСОБА_2 міської ради №381 від 28.10.2016р. "Про скасування розпорядження міського голови "Про передачу об'єктів житлового фонду ВП "Рівненська АЕС" та об'єктів, призначених для його обслуговування" від 20.09.2002р. №240-р", вирішено скасувати як незаконне розпорядження міського голови (т. 1, а.с. 44).

Предметом спору у даній справі є визнання недійсним рішення ОСОБА_2 міської ради № 376 від 07.10.2016р. "Про передачу багатоквартирного будинку, який розташований за адресою: Рівненська обл., м. Кузнецовськ, Вараш мікрорайон, буд. 17 з комунальної власності в управління ОСББ "Вараш 17".

Підставами позову позивач визначив порушення його права, як стягувача у зведеному виконавчому провадженні, боржником за яким є ОСОБА_2 міське комунальне підприємство, якому багатоквартирний будинок передано на баланс та який належить останньому на праві господарського відання, однак переданий відповідачем на підставі даного рішення в управління ОСББ "Вараш 17". Позивач посилається на те, що рішення міської ради було прийнято відповідачем з порушенням вимог закону та всупереч заборони на відчуження (передачу) вищезазначеного майна. Також позивач вказує на допущенні порушення у порядку оприлюднення рішення та надання часу для прийняття зауважень та пропозицій, як цього вимагає Регламент ОСОБА_2 міської ради та Закон України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Суд апеляційної інстанції зазначає, що статтею 1 ГПК України передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Реалізуючи передбачене у вказаній нормі право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача або ж запобіжить його порушенню. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Згідно ч.1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема судовий захист цивільного права та інтересу.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів наведений у ч.2 ст. 16 ЦК України.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Отже, при вирішенні спору суд з'ясовує характер спірних правовідносин (предмет та підставу позову), характер порушеного права та можливість його захисту в обраний позивачем спосіб.

Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в зясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були або ж можуть бути вони порушеними.

При цьому, слід виходити з положень ст. 11 ЦК України про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обовязків. Відповідно до них цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обовязки.

Матеріальний аспект захисту охоплюється положеннями гл. 3 ЦК України, в якій йдеться саме про захист цивільних прав та інтересів.

До прав, які підлягають цивільно-правовому захисту, відносяться всі майнові й особисті немайнові права, які належать субєктам цивільного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Таким чином, у розумінні закону, субєктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ст. 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування базового рівня, статус та повноваження яких визначаються Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" право комунальної власності право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

За приписами ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" територіальним громадам міст належить право комунальної власності, зокрема, на рухоме і нерухоме майно, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, нежитлові приміщення, та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Доцільність, порядок та умови відчуження об'єктів права комунальної власності визначаються відповідною радою.

Згідно п. 30 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об'єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об'єктів права комунальної власності; про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади.

Аналізуючи дані норми права суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідач від імені та в інтересах територіальної громади відповідно до закону має право здійснювати правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами комунальної власності.

Судова колегія апеляційного суду зазначає, що відповідно до п. 1.1. статуту ОСОБА_2 міського комунального підприємства, затвердженого рішенням ОСОБА_2 міської ради №31 від 15.12.2015р., підприємство створене відповідно до рішення сесії ОСОБА_2 міської ради від 21.12.1999р. №81.

Згідно п. 1.2. статуту ОСОБА_2 міська рада є засновником і власником підприємства.

Відповідно до п. 1.10. статуту підприємство не відповідає за зобов'язаннями власника, а власник не відповідає за зобов'язаннями підприємства.

Метою створення підприємства є створення сприятливих умов для суб'єктів господарювання, які утримують об'єкти соціальної інфраструктури, збереження функціонального призначення цих об'єктів (п. 2.1. статуту).

Підприємство користується правом господарського відання щодо закріпленого за ним майна. Доцільність, порядок та умови відчуження об'єктів права комунальної власності визначаються власником підприємства (п.п.п 2.4., 2.5 статуту).

Матеріалами справи підтверджено, що багатоквартирний будинок, розташований за адресою: Рівненська обл., м. Кузнецовськ, Вараш мікрорайон, буд. 17 перебуває на балансі ОСОБА_2 міського комунального підприємства та закріплений за останнім на праві господарського відання.

Так, статтею 136 ГК України визначено, що право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що перебування на балансі та закріплення за ОСОБА_2 міським комунальним підприємством на праві господарського відання багатоквартирного житлового будинку, розташованого за адресою: Рівненська обл., м.Кузнецовськ, Вараш мікрорайон, буд. 17 не підтверджує набуття останнім у встановленому законом порядку права власності на даний будинок, а лише надає можливість підприємству здійснювати свою статутну діяльності для забезпечення потреб територіальної громади міста у послугах з обслуговування та ремонту житла, тощо. В силу п. 1.10. статуту ОСОБА_2 міського комунального підприємства, ОСОБА_2 міська рада, як власник комунального підприємства, не відповідає за зобов'язаннями останнього, тому вимоги позивача (стягувача) у зведеному виконавчому провадженні, боржником за яким є комунальне підприємство не можуть бути задоволенні за рахунок майна відповідача.

Окрім того, як встановлено судом апеляційної інстанції та підтверджується реєстраційною справою, інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстром прав власності на нерухоме майно, багатоквартирний будинок за адресою: Рівненська обл., м. Кузнецовськ, Вараш мікрорайон, буд. 17 нараховує 142 квартири, з яких 139 приватизовані, отже 97,89% багатоквартирного будинку знаходиться у приватній власності фізичних осіб.

В свою чергу, решта неприватизованих квартир та частина інших приміщень (в тому числі, допоміжні та загального користування) знаходяться у комунальній власності ОСОБА_2 міської ради. Однак, спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників, яке не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку, а кредитор співвласника не має права вимагати виділення частки із спільного майна багатоквартирного будинку в натурі для звернення стягнення на неї (ч. ч. 1, 3 ст. 5 ЗУ "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку").

Також, як встановлено апеляційним судом, оскаржуваним рішенням міська рада передала багатоквартирний будинок з комунальної власності в управління ОСББ "Вараш 17".

Судовою колегією апеляційного суду з`ясовано, що 10.06.2016р. протоколом №1 установчих зборів ОСББ "Вараш 17" вирішено створити ОСББ "Вараш 17", затверджено статут об'єднання, а 21.06.2016р. проведено державну реєстрацію ОСББ "Вараш 17", про що свідчить виписка з ЄДРЮОФОПГО.

Судова колегія зазначає, що Закон України "Про об'єднання співвласників багатоквартирних будинків" визначає правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об'єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов'язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку" об'єднання співвласників багатоквартирного будинку - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна; співвласники багатоквартирного будинку (далі - співвласники) - власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку.

За приписами ст. 4 Закону України "Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку" об'єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов'язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Об'єднання створюється як непідприємницьке товариство для здійснення функцій, визначених законом. Порядок надходження і використання коштів об'єднання визначається цим Законом та іншими законами України.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що міська рада, як власник 2,11% житлового будинку, розташованого за адресою: Рівненська обл., м. Кузнецовськ, Вараш мікрорайон, буд. 17, вправі передавати в управління майно комунальної власності іншій особі, в даному випадку, обєднанню співвласників багатоквартирного будинку, в свою чергу обєднання, яке створене власниками житлових квартир, що становить 97,89% житлового будинку за адресою: Рівненська обл., м. Кузнецовськ, Вараш мікрорайон, буд. 17, вправі здійснювати спільне управління будинком, оскільки це право унормоване ЗУ "Про об'єднання співвласників багатоквартирних будинків".

Згідно п. 2 роз'яснення Вищого господарського суду України від 26.01.2000р. №02-5/35 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів" підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Судом апеляційної інстанції враховується, що відповідач від імені та в інтересах територіальної громади відповідно до вищезазначеного судом законодавства реалізував надане йому право власника, прийнявши рішення про передачу в управління житлового будинку, який знаходиться у комунальній власності; передача будинку в управління не змінила його форми власності; багатоквартирний будинок не належить комунальному підприємству (боржнику) на праві власності; засновник і власник комунального підприємства (відповідач) не відповідає за зобов'язаннями останнього. За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що за рахунок житлового будинку за адресою: Рівненська обл., м. Кузнецовськ, Вараш мікрорайон, буд. 17 не можуть бути задоволенні вимоги позивача у зведеному виконавчому провадженні.

Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позивач в порядку ст. 33, 34 ГПК України не довів належними та допустимими доказами як порушення так і можливість порушення його прав та законних інтересів прийняттям міською радою рішення №376 від 07.10.2016р. "Про передачу багатоквартирного будинку, який розташований за адресою: Рівненська обл., м. Кузнецовськ, Вараш мікрорайон, буд. 17 з комунальної власності в управління ОСББ "Вараш 17", тому суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для визнання цього рішення недійсним.

Доводи позивача про порушення порядку оприлюднення рішення та надання часу для прийняття зауважень та пропозицій, як підстави для визнання його недійсним, судом апеляційної інстанції не приймаються, оскільки позивач у встановленому законом порядку не довів наявності тих обставин за якими закон безпосередньо повязує можливість визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, а судом апеляційної інстанції не встановлено факту порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача внаслідок прийнятті такого рішення.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія апеляційного суду приходить до висновку, що позов безпідставний та необґрунтований, тому в його задоволенні правомірно відмовлено судом першої інстанції.

Колегія суддів вважає доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними, документально необґрунтованими, а тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Керуючись ст. ст. 33, 43, 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" на рішення господарського суду Рівненської області від 03.01.17 р. у справі № 918/1162/16 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 Господарського процесуального кодексу України.

3. Справу повернути до господарського суду Рівненської області.

Головуючий суддя Розізнана І.В.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Грязнов В.В.