ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

31.01.2017 Справа № 905/3397/16 Господарський суд Донецької області у складі судді Огороднік Д.М., розглянувши матеріали

за позовомФізичної особи підприємця Короченцева Анатолія Вікторовича
до1)Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Донецькій області 2)Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України 3)Управління Державної казначейської служби України у м.Слов`янську Донецької області
про за участю представників: позивач: від позивача: від відповідача - 1: від відповідача 2: від відповідача -3:cтягнення 220161,59грн. Короченцев А.В.; Дементьєва Л.В. представник за довіреністю; Зучек Є.Н. представник за довіреністю; Веременич Д.С. представник за довіреністю; не з`явився.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
На розгляд господарського суду передані позовні вимоги Фізичної особи підприємця Короченцева Анатолія Вікторовича про стягнення з Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Донецькій області основного боргу у розмірі 141664,95грн., про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України основного боргу у розмірі 78496,64грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачами безпідставно набута орендна плата за період з 14.04.2014 по 07.06.2016 по договору оренди №5666/2013 нерухомого майна, що належить до державної власності від 31.05.2013.

На підтвердження вищезазначених обставин, позивач надає належним чином засвідчені копії наступних документів: договору оренди №5666/2013 нерухомого майна, що належить до державної власності від 31.05.2013, розрахунку плати за перший (базовий) місяць оренди державного нерухомого майна, актів приймання передачі від 31.05.2013, від 31.08.2016, договорів про внесення змін до договору оренди №1 від 30.04.2014, №2 від 30.06.2015, №4 від 26.10.2016, стану надходження орендної плати по договору оренди, актів звірки взаєморозрахунків, платіжних доручень №533 від 13.03.2014 на суму 3960,00грн., №563 від 14.04.2014 на суму 4050,00грн., №594 від 15.05.2014 на суму 4180,00грн., №644 від 15.09.2014 на суму 4450,00грн., №785 від 30.12.2014 на суму 9714,69грн., №799 від 19.01.2015 на суму 4901,86грн., №834 від 16.02.2015 на суму 5053,83грн., №866 від 19.03.2015 на суму 5321,68грн., №909 від 17.04.2015 на суму 11082,80грн., №925 від 14.05.2015 на суму 6721,92грн., №949 від 15.06.2015 на суму 6869,80грн., №976 від 15.07.2015 на суму 6897,28грн., №1000 від 17.08.2015 на суму 6828,31грн., №1024 від 14.09.2015 на суму 6773,68грн., №1052 від 15.10.2015 на суму 6929,48грн., №1089 від 13.11.2015 на суму 6839,39грн., №1112 від 30.11.2015 на суму 6839,39грн., №1129 від 15.12.2015 на суму 136,79грн., №1160 від 15.01.2016 на суму 7045,94грн., №1199 від 15.02.2016 на суму 7045,94грн., №1237 від 15.03.2016 на суму 7045,94грн., №1272 від 14.04.2016 на суму 7045,94грн., №1295 від 13.05.2016 на суму 7045,94грн., №1323 від 15.05.2016 на суму 7045,94грн., №1352 від 15.07.2016 на суму 7045,94грн., №994 від 31.07.2015 на суму 229,91грн., №1016 від 31.08.2015 на суму 6828,31грн., №1043 від 30.09.2015 на суму 6773,68грн., №1073 від 30.09.2015 на суму 6773,68грн., №1073 від 30.10.2015 на суму 6929,48грн., №1128 від 15.12.2015 на суму 6839,39грн., №1143 від 29.12.2015 на суму 6976,18грн., №1179 від 28.01.2016 на суму 7045,94грн., №1212 від 24.02.2016 на суму 7045,94грн., №1251 від 28.03.2016 на суму 7045,94грн., №1288 від 29.04.2016 на суму 7045,94грн., №1315 від 31.05.2016 на суму 7045,94грн., №1342 від 30.06.2016 на суму 7045,94грн., №1369 від 26.07.2016 на суму 7045,94грн., висновки Донецької торгово промислової палати №2340/12.12-03 від 15.09.2014, №2719/12.12-03 від 26.11.2014, заяв від 08.10.2014, від 14.11.2014, від 10.08.2015, від 14.08.2015, від 13.06.2016, від 14.04.2016, відповідей від 26.11.2014, від 10.07.2013, від 23.07.2015, від 20.08.2015, від 05.08.2015, від 24.11.2015, від 09.12.2015, від 29.02.2016, від 18.06.2015, від 10.06.2016, вимоги повернути державне майно.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 20.12.2016 до участі у справі залучено в якості відповідача 3 Управління Державної казначейської служби у м.Слов`янську Донецької області, оскільки предмет спору стосується саме стягнення коштів отриманих по договору оренди №5666/2013, відповідно до умов якого кошти, які є предметом спору надходили до Державного бюджету України.

31.01.2017 позивач звернувся до господарського суду Донецької області із заявою про уточнення позовних вимог, в якій останній просить стягнути з Державного бюджету в особі Управління Державної казначейської служби України у м.Слов`янську Донецької області основний борг у розмірі 141664,95грн. та стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України основний борг у розмірі 78496,64грн.

Заява мотивована тим, що у зв`язку з тим, що орендна плата на підставі Договору №5666/2013 від 31.05.2013 перераховувалась до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 50% і 50% щомісяця не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється плата, а не безпосередньо орендодавцю Регіональному відділенню Фонду Державного майна України в Донецькій області, то сплачена орендна плата, яка була скасована ст.7 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», підлягає стягненню з державного бюджету. Відповідно до ч.2 ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Як роз`яснено в п.3.11, п. 3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України Господарським процесуальним кодексом, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:- подання іншого (ще одного) позову, чи- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи - об`єднання позовних вимог, чи - зміну предмета або підстав позову. У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК та зазначені в цій постанові.

Право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу. Невідповідність згаданої заяви вимогам цих норм процесуального права є підставою для її повернення з підстав, передбачених частиною першою статті 63 ГПК. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. У разі подання позивачем заяви, направленої на одночасну зміну предмета і підстав позову, господарський суд повинен відмовити в задоволенні такої заяви і, приєднавши її до матеріалів справи та зазначивши про цю відмову в описовій частині рішення (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи), розглянути по суті раніше заявлені позовні вимоги, якщо позивач не відмовляється від позову. Позивач при цьому не позбавлений права звернутися з новим позовом у загальному порядку.

Суд встановив, що заява про уточнення позовних вимог подана позивачем до початку розгляду справи по суті із направленням останньої усім сторонам.

Дослідивши підстави, мотиви та резолютивну частину заяви про уточнення позовних вимог, суд приходить до висновку про те, що фактично підстави позову не змінились, змінилась одна із осіб до якої заявлений позов, а саме в позовній заяві позивач просить суд стягнути заборгованість у розмірі 141664,95грн. з Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Донецькій області, а в заяві про уточнення позовних вимог позивач просить стягнути туж саму суму заборгованості з Державного бюджету в особі Управління Державної казначейської служби України у м.Слов`янську Донецької області.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 22, ст. 24 Господарського процесуального кодексу України, суд приймає заяву про уточнення позовних вимог.

Подальший розгляд справи здійснюється в межах вимог заявлених позивачем в заяві про уточнення, а саме про стягнення з Державного бюджету в особі Управління Державної казначейської служби України у м.Слов`янську Донецької області основного боргу у розмірі 141664,95грн. та стягнення з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України основного боргу у розмірі 78496,64грн.

Відповідач -1 проти задоволення позову заперечує та вказує на те, що оскільки позивач перераховував гроші на виконання договору оренди 31.05.2013 №5666/2013 то ст.1212 Цивільного кодексу України не регулює спірні відносини між сторонами. Окрім того, відповідач посилається на те, що позивач самостійно за власним волевиявленням сплачував орендну плату, що зумовлює висновок відсутності правових підстав її повернення з Державного бюджету. Висновок Донецької торгово - промислової палати про звільнення позивача від відповідальності за порушення зобов`язань не доводить правомірності стягнення коштів з Державного бюджету. Відповідач 1 зазначає, що жодних платіжних доручень, які б свідчили справляння орендної плати на рахунок Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області позивачем надано не було, що також підтверджує законодавчо встановлений механізм повернення коштів з Державного бюджету України виключно органами державного казначейства. Окрім того, відповідач вказує на те, що згідно акту звірки, сума орендної плати, яка можу бути визнаною зайво сплаченою становить 138919,00 грн.

Також, відповідачем 1 заявлено клопотання про заміну первісного відповідача Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області на належного відповідача Управління державної казначейської служби України у м.Слов`янську Донецької області.

Суд відмовляє у задоволенні вказаного клопотання, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.24 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, встановивши до прийняття рішення, що позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, може за згодою позивача, не припиняючи провадження у справі, допустити заміну первісного відповідача належним відповідачем.

Оскільки клопотання про заміну відповідача подано самим відповідачем-1 без згоди позивача, згода позивача в судовому засіданні не надана, то суд відмовляє у його задоволенні.

Судом встановлено, що в заяві про уточнення позовних вимог, вимоги до відповідача -1 відсутні. Проте, оскільки клопотання про заміну неналежного відповідача на належного від позивача не заявлялось та з урахуванням того, що нормами Господарського процесуального кодексу України не передбачений порядок виключення зі складу відповідачів, особу до якої в процесі розгляду справи вимоги змінились та стали відсутніми, відповідач-1 залишається серед складу відповідачів.

Відповідач 2 проти задоволення позову заперечує та посилається на те, що позивач самостійно за власним волевиявленням сплачував орендну плату, яка встановлена договором оренди від 31.05.2013 №5666/2013. Спеціальною нормою, яка регулює повернення коштів з державного бюджету є «Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів», затверджений Наказом Міністерства Фінансів України від 03.09.2013 №787. Закон про тимчасові заходи не встановлює порядку та механізму повернення коштів з Державного бюджету. Повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України. Грошові кошти, а саме орендна плата за договором оренди йде не орендодавцю державному органу приватизації, а до Державного бюджету.

Відповідач -3 проти задоволення позовних вимог заперечив та надав відзив на позовну заяву. У своєму відзиві відповідач 3 зазначає, що не є отримувачем коштів орендної плати. Відповідач - 3 не є розпорядником коштів бюджету. Стягнення звертається на кошти Державного бюджету України та не в якому разі не на кошти Управління. Крім того, м.Слов`янськ відсутній у переліку, затвердженому Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №1085 р. Також, разом з відзивом відповідач 3 заявив клопотання про своє залучення в якості третьої особи, у задоволенні якого судом відмовлено та про розгляд справи без участі його представника, яке судом задоволено.

Представники сторін клопотань щодо фіксації судового процесу не заявляли, у зв`язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані позивачем та відповідачами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

В С Т А Н О В И В:
31.05.2013 між Регіональним відділенням Фонду Державного майна України по Донецькій області (відповідач - 1, орендодавець) та Фізичною особою підприємцем Короченцевим Анатолієм Вікторовичем (позивач, орендар) підписаний договір оренди №5666/2013 нерухомого майна, що належить до державної власності (далі - Договір).

За умовами вказаного договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування індивідуально визначене майно (далі - майно) загальною площею 442,3 кв.м з ганком першого поверху нежитлової будівлі їдальні з глядацьким залом на 700 місць з прибудовою на 316 місць (реєстровий номер 0113233.9.КАТГНП218), які розташовані за адресою: м.Слов`янськ, вул.Добровольськогно,2, що знаходиться на балансі ВСП НАУ Слов`янський коледж НАУ (далі - балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість на 31.01.2013 і становить за незалежною оцінкою 521870,00грн. (п.1.1. Договору).

Згідно з п.1.2 Договору майно передається в оренду з метою розміщення торгівельного об`єкту з продажу непродовольчих товарів. Стан майна на момент укладення Договору визначається в акті приймання передавання за узгодженим висновком балансоутримувача та орендаря (п.1.3 Договору).

Відповідно до п.2.1. Договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у Договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору та акта приймання - передачі майна. Передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно.

Пунктом 3.1 Договору орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку квітень 2013 року 7820,22грн. Орендна плата за перший місяць оренди травень 2013 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за травень 2013 року.

Орендна плата перераховується до державного бюджету та Балансоутримувачу у співвідношенні 50% та 50% щомісяця не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітнім відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж. (п. 3.6 Договору)

Згідно з п.3.7 Договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або в не в повному обсягу, підлягає індексації, стягується до бюджету та Балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 співвідношення відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Орендар зобов`язується своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та балансоутримувачу (у платіжних дорученнях, які оформлює орендар, вказується «Призначення платежу» за зразком, який надає орендодавець листом при укладенні договору оренди). На вимогу орендодавця проводити звіряння взаєморозрахунків по орендних платежах і оформляти відповідні акти звіряння. У разі припинення або розірвання Договору повернути балансоутримувачу орендоване майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати балансоутримувачу збитки в разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини орендаря (п.п. 5.4,5.11, 5.15Договору).

Договір укладений строком на 1 рік, що діє з 31.05.2013 до 30.05.2014 включно. (п. 10.1 Договору).

Відповідно до п.5.16 Договору у подальшому продовження строку дії договору оренди може бути здійснено за умови погодження його з органами, уповноваженим управляти відповідним державним майном.

Між орендодавцем та орендарем підписаний додаток №1 до договору, в якому передбачений розрахунок плати за перший (базовий) місяць оренди державного нерухомого майна майно, що перебуває на балансі ВСП НАУ Слов`янський коледж НАУ площа об`єкта оренди 442,3 кв. м, вартість об`єкта оренди за незалежною оцінкою на 31.01.2013 521870,00грн. Орендна плата сплачується: 50% - до державного бюджету, 50% - балансоутримувачу. Орендна плата, починаючи з травня 2013 року щомісяця коригується на індекс інфляції, встановлений Державною службою статистики України.

На виконання умов договору оренди, відповідно до акту приймання передачі від 31.05.2013, який підписаний між відповідачем 1 та позивачем, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області передає, а Фізична особа підприємець Короченцев Анатолій Вікторович приймає державне майно - нежитлові вбудовані приміщення загальною площею 442,3 кв. м з ганком першого поверху нежитлової будівлі їдальні з глядацьким залом на 700 місць з прибудовою на 316 місць (реєстраційний номер 01132330.9.КАТГНП218), які розташовані за адресою; м.Слов`янськ, вул.Добропольського, 2, що знаходяться на балансі ВСП НАУ Слов`янський коледж НАУ, з метою розміщенням торгівельного об`єкта з продажу непродовольчих товарів, відповідно до договору оренди №5666/2013 від 31.05.2013. Незалежна оцінка переданого в оренду в оренду майна станом на 31.01.2013 становить 521870,00грн. Стан майна на момент укладення договору, у відповідності з узгодженим висновком балансоутримувача і орендаря, потребує поточного та капітального ремонту. Вказаний акт також підписаний з боку балансоутримувача.

За таких обставин, позивач набув прав орендаря на підставі договору та акту приймання передачі орендованого приміщення від 31.05.2013 року.

30.04.2014 між позивачем та відповідачем-1 підписаний Договір №1 про внесення змін до Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 31.05.2013 №5666/2013, в якому сторони погодили викласти п. 3.9 Договору в наступній редакції: «..надміру сплачена сума орендної плати, що надійшла до бюджету, підлягає в установленому порядку заліку в рахунок майбутніх платежів, а у разі неможливості такого заліку у зв`язку з припиненням орендних відносин поверненню орендарю. Для забезпечення повернення зазначених коштів сторони керуються вимогами Порядку повернення коштів помилково або надмірно зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787…»; пункт 3.11 Договору викласти у наступній редакції «…у разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання передавання включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі враховуючи санкції, до державного бюджету та Балансоутримувачу…»; пункт 10.1 Договору викласти в наступній редакції «…Строк чинності, умови зміни та припинення Договору» викласти у наступній редакції: « 10.1 Цей Договір укладено строком на 1 рік, що діє з 31.05.2013 по 30.05.2014 включно. Враховуючи лист Міністерства освіти і науки України від 26.03.2014 №1/11 4290, лист орендаря від 14.02.2014 №8 та п.10.3. Договору оренди сторони дійшли до взаємної згоди продовжити строк дії Договору оренди сторони дійшли до взаємної згоди продовжити строк дії Договору оренди 30.05.2016 включно…»

30.06.2015 між позивачем та відповідачем-1 підписаний договір №2 про внесення змін до Договору оренди №5666/2013, в якому сторони погодили найменування балансоутримувача за договором оренди викласти у наступній редакції «… Військова частина НОМЕР_1 Східного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України… »

31.08.2016 року між позивачем та відповідачем-2 підписаний акт приймання передачі орендованого майна з оренди згідно договору оренди №5666/213 від 31.05.2013, відповідно до якого позивач передає, а відповідач-2 приймає державне майно нежитлові вбудовані приміщення загальною площею 442,3 кв. м з ганком першого поверху нежитлової будівлі їдальні з глядацьким залом на 700 місць з прибудовою на 316 місць (реєстраційний номер 01132330.9.КАТГНП218), які розташовані за адресою; м.Слов`янськ, вул.Добропольського, 2, що знаходяться на балансі військової частини НОМЕР_1 НГУ.

Оцінивши зміст зазначеної угоди, з якої виникли цивільні права та обов`язки сторін, суд дійшов висновку, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою містить елементи договору оренди, який підпадає під правове регулювання норм ст.ст. 759-763 Цивільного кодексу України та ст.283 Господарського кодексу України, а також Закону України Про оренду державного та комунального майна
Відповідно до ч. 1 ст.283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно ч.6 ст.283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно зі ст. 2 Закону України Про оренду державного та комунального майна орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Статтею 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар передбачено, що за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються для об`єктів, що перебувають у державній власності, Кабінетом Міністрів України. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються органами, уповноваженими Верховною Радою Автономної Республіки Крим (для об`єктів, що належать Автономній Республіці Крим), та органами місцевого самоврядування (для об`єктів, що перебувають у комунальній власності) на тих самих методологічних засадах, як і для об`єктів, що перебувають у державній власності. Орендна плата, встановлена за відповідною методикою, застосовується як стартова під час визначення орендаря на конкурсних засадах. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі. Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва використовують отриману відповідно до законодавства частину орендної плати для виконання організаційних функцій орендодавця. Державні підприємства (крім тих, щодо яких прийнято рішення про приватизацію) мають право використовувати орендну плату, одержану від переданого ними в оренду окремого індивідуально визначеного майна, на поповнення власних обігових коштів.

На виконання умов договору оренди, позивач протягом 2014 -2016 років перерахував орендну плату:

на розрахунковий рахунок Управління Державної казначейської служби у м.Слов`янську Донецької області на загальну суму 156872,48 грн., що підтверджується наявними у справі копіями платіжних доручень: №533 від 13.03.2014 на суму 3960,00грн., №563 від 14.04.2014 на суму 4050,00грн., №594 від 15.05.2014 на суму 4180,00грн., №644 від 15.09.2014 на суму 4450,00грн., №785 від 30.12.2014 на суму 9714,69грн., №799 від 19.01.2015 на суму 4901,86грн., №834 від 16.02.2015 на суму 5053,83грн., №866 від 19.03.2015 на суму 5321,68грн., №909 від 17.04.2015 на суму 11082,80грн., №925 від 14.05.2015 на суму 6721,92грн., №949 від 15.06.2015 на суму 6869,80грн., №976 від 15.07.2015 на суму 6897,28грн., №1000 від 17.08.2015 на суму 6828,31грн., №1024 від 14.09.2015 на суму 6773,68грн., №1052 від 15.10.2015 на суму 6929,48грн., №1089 від 13.11.2015 на суму 6839,39грн., №1112 від 30.11.2015 на суму 6839,39грн., №1129 від 15.12.2015 на суму 136,79грн., №1160 від 15.01.2016 на суму 7045,94грн., №1199 від 15.02.2016 на суму 7045,94грн., №1237 від 15.03.2016 на суму 7045,94грн., №1272 від 14.04.2016 на суму 7045,94грн., №1295 від 13.05.2016 на суму 7045,94грн., №1323 від 15.05.2016 на суму 7045,94грн., №1352 від 15.07.2016 на суму 7045,94грн.;

на рахунок відповідача-2 на загальну суму 83898,53 грн., що підтверджується наявними у справі копіями платіжних доручень: №994 від 31.07.2015 на суму 229,91грн., №1016 від 31.08.2015 на суму 6828,31грн., №1043 від 30.09.2015 на суму 6773,68грн., №1073 від 30.09.2015 на суму 6773,68грн., №1073 від 30.10.2015 на суму 6929,48грн., №1128 від 15.12.2015 на суму 6839,39грн., №1143 від 29.12.2015 на суму 6976,18грн., №1179 від 28.01.2016 на суму 7045,94грн., №1212 від 24.02.2016 на суму 7045,94грн., №1251 від 28.03.2016 на суму 7045,94грн., №1288 від 29.04.2016 на суму 7045,94грн., №1315 від 31.05.2016 на суму 7045,94грн., №1342 від 30.06.2016 на суму 7045,94грн., №1369 від 26.07.2016 на суму 7045,94грн..

Разом з тим, спір в даній справі виник не у зв`язку з порушенням зобов`язань по договору оренди №5666/213 від 31.05.2013, а у зв`язку з прийняттям Верховною Радою України Закону України від 02.09.2014 року № 1669-VІІ Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), яким запроваджені тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Зокрема, у статті 7 цього Закону передбачено скасування на період проведення антитерористичної операції орендної плати за користування державним та комунальним майном суб`єктами господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Так, позивач вважає, що не зважаючи на те, що він добровільно сплачував орендну плату по договору оренди, до відносин, що склались по договору оренди №5666/213 від 31.05.2013 слід застосувати положення Закону України від 02.09.2014 року № 1669-VІІ Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції щодо скасування орендної плати за користування державним майном.

Позивач зазначає, що звертався до відповідача-1 та відповідача-2 з вимогою повернути незаконно отриману орендну плату, однак відповідачі коштів не повернули, що стало підставою для звернення до суду, на підтвердження чого позивач надає наступні документи.

Позивач листом від 29.08.2014 повідомив відповідача 1 про настання події, в результаті якої пошкоджено майно державної власності нежитлове приміщення, розташоване за адресою: м.Слов`янськ, вул.Добровольського,2, орендоване по договору №5666/2013 від 31.03.2013. На підтвердження вказаних обставин позивач надав відповідачу-1 акт обстеження об`єкту від 28.05.2014, акт огляду місяця події, відповідь Начальника Слов`янського МВ ГУМВС України в Донецькій області про реєстрацію звернення позивача про пошкодження майна, заяву про настання події, яка має ознаки страхового випадку, договір добровільного страхування майна, відповідь страхової компанії про відсутність підстав для визнання події, яка відбулась, страховим випадком і виплати страхового відшкодування.

08.10.2014 позивач надіслав на адресу відповідача-1 висновок Донецької торгово промислової палати №2340/12.12 03 від 15.09.2014, відповідно до якого з травня 2014 року позивач не має можливості виконувати умови договору оренду нерухомого майна, яке відноситься до державної власності №5666/2013 від 31.05.2013 в частині оплати орендної плати. А саме з 12.04.2014 на території м.Слов`янська знаходилися незаконні озброєнні терористичні формування. З данного часу робота підприємця призупинена, працівники магазину вимушені покинути місто в цілях свої безпеки. Магазин позивача зачинено. Таким чином, виконання зобов`язань з орендної плати є неможливим до закінчення здійснення заходів в м.Слов`янську по подоланню терористичної загрози та збереження територіальної цілісності України до 01.08.2014.

Окрім того, 14.11.2014 позивач звернувся до відповідача 1 з листом в якому зазначив, що відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 №1053 м.Слов`янськ включено до списку населених пунктів, на території яких проводилася АТО. Оскільки приміщення, яке знаходиться в оренді позивача розташоване на території м.Слов`янська, то позивач звільнений від орендної плати з 14.04.2014. Тому, враховуючи те, що позивач перерахував орендну плату за квітень 2014 року у розмірі 4180,00грн. та серпень 2014 року у розмірі 4450,00грн., останній просить суму 2368,67грн. та суму 4450,00грн. зарахувати в рахунок майбутніх платежів з оплати оренди.

26.11.2014 відповідач 1 повідомив позивача листом, що на теперішній час не має правових підстав для скасування орендної плати.

Також, відповідачем 1 на адресу позивача 23.07.2015 надісланий акт звірки взаєморозрахунків по договору оренди від 31.05.2013.

Отримавши вказані документи, позивач надіслав на адресу відповідача 1 лист від 10.08.2015, в якому повідомив, що акт звірки взаєморозрахунків по договору оренди від 31.05.2013 станом на 25.02.2014 узгоджений та підписаний ним. Проте з актом звірки до договору №2344/2005 станом на 23.07.2015 позивач не погоджується у частині нарахування орендної плати за період з 01.05.2014 по 01.08.2014 та нарахування пені та штрафу. Позивач посилається на те, що для нього, як суб`єкта підприємницької діяльності, форс мажорні обставини настали з 01.05.2014 по 01.08.2014, що підтверджується Висновками Донецької торгово промислової палати.

Відповідач 1 листами від 05.08.2015 та 20.08.2015 повторно повідомив позивача про те, що у нього відсутні правові підстави для скасування орендної плати та те, що станом на 31.07.2015 заборгованість по орендній платі складає 18934,61грн. За несвоєчасне перерахування орендної плати до Державного бюджету позивачу нарахована пеня у розмірі 498,01грн.

14.08.2015 позивач звернувся до відповідача 1 з листом, в якому зазначив, що до теперішнього часу ні від відповідача -1, ні від страхової компанії останній не отримував жодних пропозицій, заяв щодо відновлення державного майна та відшкодування збитків. Таким чином, до вирішення питання про відшкодування збитків по договору добровільного страхування майна, позивач не вважає доцільним укладати наступний договір страхування орендованого майна.

Також, 04.11.2015 позивач звернувся до відповідача 1 з пропозицією сплатити нараховану орендну плату за період проведення АТО у м.Слов`янську у розмірі 13113,14грн., якщо останній відмовиться від нарахування штрафних санкцій.

09.12.2015 відповідач 1 надіслав на адресу позивача лист, в якому зазначив, що нормативно правовим актом, яким врегульовано майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання державного майна є Закон України «Про оренду державного та комунального майна», відповідно до приписів якого орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Водночас, спеціальними нормами чинного законодавства України в сфері орендних правовідносин, а саме Законом про оренду, не передбачено будь яких правових підстав для звільнення орендарів від господарсько правової відповідальності та не нарахування штрафних санкцій за порушення умов договору оренди державного майна. Наразі, регіональним відділенням готується звернення до Центрального Апарату Фонду державного майна України з метою отримання роз`яснень щодо застосування Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Тому на теперішній час регіональне відділення не має будь яких підстав ані для не нарахування орендної плати за користування державним майном, ані для скасування штрафних санкцій за несвоєчасне перерахування орендної плати до Державного бюджету України.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що 31.05.2013 між позивачем та відповідачем -1 підписаний договір оренди №5666/2013 нежитлових приміщень (балансоутримувач у спірний період відповідач-2), що належать до державної власності та знаходяться у місті Слов`янську Донецької області. Позивач здійснював господарську діяльність в орендованому приміщенні, що належить до державної власності у місті Слов`янську. На виконання вказаного договору, позивач перераховував протягом строку дії договору, орендну плату до Державного бюджету (отримувач коштів відповідач-3) та на рахунок відповідача- 2. Договір оренди припинив свою дію у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено (30.05.2016). В подальшому між сторонами існували перемовини щодо продовження строку дії договору оренди, які завершились тим, що позивач повернув з оренди майно відповідачу -2 на підставі акту приймання передачі 31.08.2016 року, у зв`язку з прийняттям Закону України.

Окрім того, матеріали справи свідчать про неодноразове звернення позивача до відповідача-1 з проханням не нараховувати орендну плату по договору, а сплачену зарахувати в рахунок майбутніх платежів, проте відповідач-1 не тільки не врахував сплачену оренду плату в рахунок майбутніх орендних платежів, а наполягав на виконання позивачем грошових зобов`язань по договору, нараховував штрафні санкції за несвоєчасну здійснену оплату орендної плати не зважаючи на дію Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Позивач вважає, що сума орендної плати, яка була перерахована в бюджет з 14.04.2014 по 07.06.2016 у розмірі 141664,95 грн. та сума, яка була перерахована на рахунок відповідача-2, як балансоутримувача з 30.06.2015 по 07.06.2016 у розмірі 78496,64 грн. підлягає поверненню позивачу на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України як така, що одержана без достатньої правової підстави, оскільки підстава, на якій вона була набута згодом відпала.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, при вирішенні даного спору, суд виходить з наступного.

Дійсно, укладений між сторонами договір, є належною у розумінні ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України та ст.ст.173, 174 Господарського кодексу України підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов`язків, зокрема, права Орендодавця на отримання орендних платежів, що безпосередньо закріплено і в ч.1 ст.283 Господарського кодексу України, ч.1 ст.762 Цивільного кодексу України та ст.18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», що підлягають застосуванню до правовідносин періоду формування стягуваних в межах цієї справи коштів.

Проте, в розглядуваному випадку пріоритетному застосуванню підлягає спеціальні норми Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», а саме:

ст.1, що визначає:

- період проведення антитерористичної операції, який охоплює спірний період (з 14.04.2014р. по 07.06.2016), а саме час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.03.2014 "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014 №405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України;

- територію проведення антитерористичної операції, що визначається населеними пунктами, визначеними у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку.

та ст.7 цього Закону, що скасовує орендну плату за користування державним та комунальним майном на вказаний період проведення антитерористичної операції для суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Суд наголошує, що спеціальність означених законодавчих приписів по відношенню до приведених вище норм відносно обов`язку сплати орендної плати за користування державним майном зумовлена п.3 ст.11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" №1669-VI від 02.09.2014.

Означений Закон відповідно до п.1 його Прикінцевих та перехідних положень набрав чинності з наступного дня після його опублікування, яке відбулося 14.10.2014 у "Голосі України" №197 та за своєю сутністю в частині наведених вище норм встановив тимчасове спеціальне право орендарів не здійснювати орендні платежі за користування державним майном впродовж відповідного періоду (що розпочався з 14.04.2014), коло яких (орендарів - суб`єктів означеного спеціального права) визначається суб`єктами господарювання, що здійснюють свою діяльність на території населених пунктів, визначення переліку яких цим Законом доручено Кабінету Міністрів України (абз. 3 п.5 ст.11 Закону).

Таким чином, означене спеціальне право, яке за своєю суттю опосередковує гарантії підприємництва в умова запровадженого особливого режиму антитерористичної операції встановлено і надано безпосередньо спеціальним Законом у відповідності до п.8 ст.92 Конституції України та в силу цієї ж норми Основного Закону не можуть бути скасовані інакше, ніж відповідним Законом або у встановленому таким Законом порядку. В свою чергу, Кабінет Міністрів України зобов`язаний на виконання Закону №1669-VI від 02.09.2014 визначити коло суб`єктів такого спеціального права і це повноваження не може ототожнюватися із запровадження цього права або його зміною/скасуванням.

Прийняттям розпорядження №1053-р від 30.10.2014 Кабінет Міністрів України виконав покладений на нього обов`язок та опосередковано (за територіальною ознакою) встановив коло суб`єктів, яким, зокрема, Законом України №1669-VI від 02.09.2014 надане спеціальне право щодо звільнення від орендної плати за користування державним майном, що зумовило персональне набуття відповідними суб`єктами означеного тимчасового права з огляду на приписи ч.2 ст.52 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" №794-VII від 27.02.2014.

Між тим, дію цього розпорядження зупинено згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 1079-р.

Оскільки ані Закон України №1669-VI від 02.09.2014, ані Закон України "Про Кабінет Міністрів України" №794-VII від 27.02.2014р. не передбачають можливості (повноважень) Кабінету Міністрів України шляхом прийняття організаційно-розпорядчого акту (яким є розпорядження згідно із ч.3 ст.49 Закону України №794-VII від 27.02.2014) скасування або обмеження у інший спосіб встановленого законами України прав, остільки подальше прийняття Кабінетом Міністрів України розпорядження №1079-р від 05.11.2014 (незалежно від результатів його оскарження в межах адміністративного судочинства) про зупинення дії розпорядження №1053-р від 30.10.2014 жодною мірою не впливає на наявність і існування у визначеного на той момент належним чином кола суб`єктів спеціальних прав, передбачених Законом №1669-VI від 02.09.2014.

В силу ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.3 Закону України №794-VII від 27.02.2014 Кабінет Міністрів України, як орган державної виконавчої влади може здійснювати свої повноваження виключно у визначених Конституцією та законами України межах. При цьому, згідно із ч.1 ст.52 Закону України «Про Кабінет міністрів України» обов`язкові для виконання розпорядження Урядом видаються виключно на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України.

Як зазначалося вище, відсутні норми Конституції або Законів України, які б передбачали право Уряду шляхом прийняття розпоряджень невілювати (скасовувати або обмежувати) встановлені Законом України №1669-VI від 02.09.2014 спеціальні права, які на виконання цього Закону і у встановленому ним порядку були надані відповідному колу суб`єктів, тому у суду в силу вимог ст.8 Конституції України та ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України відсутні підстави для незастосування визначеного розпорядженням Кабінету міністірв україни №1053-р від 30.10.2014 Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція лише з мотивів подальшого прийняття розпорядження №1079-р від 05.11.2014.

Судом також враховується, що зупинення дії актів Уряду в силу п.15 ч.1 ст.106 Конституції України та ч.6 ст.49 Закону України «Про Кабінет міністрів України» може бути здійснено лише Президентом України.

Більш того, на даний час розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 №1275-р затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, відповідно до положень якого, м. Слов`янськ Донецької області також віднесено до цих територій. В свою чергу, як зазначалося вище, період, впродовж якого орендарі державного та комунального майна не території, яка визначена Кабінетом Міністрів України згідно Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», звільняються від сплати орендної плати, визначений цим Законом і охоплює за його умовами спірний період незалежності від дати набрання чинності розпорядження від 02.12.2015 № 1275-р.

Відповідач 3 у своїх запереченнях зазначає, що відповідно до ст.7 Закону України перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджуються КМУ, який забезпечує своєчасну їх актуалізацію. Відповідний Перелік затверджено Розпорядженням КМУ від 07.11.2014 №1085 р, м.Слов`янськ в цьому Переліку відсутнє.

Вказані доводи відповідача 3 відхиляються судом, оскільки як судом встановлено вище, до спірних відносин слід застосовувати положення розпорядження КМУ від 30.10.2014 № 1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція».

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що у зв`язку з тим, що позивач здійснював господарську діяльність на території проведення антитерористичної операції в орендованому приміщенні, що належить до державної власності у місті Слов`янську, то до відносин з оренди державного майна на території проведення антитерористичної операції слід застосовати положення ст. 7 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (в редакції чинній з 14.04.2014 по 07.06.2016).

За таких обставин, позивач не зобов`язаний був сплачувати орендну плату по договору оренди за період з 14.04.2014 по 07.06.2016. Отже, кошти, які позивач перерахував на виконання договору за період з 14.04.2014 по 07.06.2016 підлягають поверненню.

При вирішенні даного спору, суд також враховує те, що договір оренди №5666/2013 припинив свою дію 30.05.2016, проте позивач продовжував сплачувати орендну плату і після припинення договору оренди до моменту фактичного повернення майна з оренди згідно з актом приймання-передачі від 30.08.2016.

Дані обставини судом враховуються, оскільки позивач просить повернути орендну плату також і за сім днів червня 2016 року.

З цього приводу суд зазначає наступне. За змістом ст. 291 Господарського кодексу України, договір оренди припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено. Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України. Відтак, як зазначалось судом вище та підтверджується сторонами, договір є таким, що припинив свою дію з 30.05.2016.

Статтею 785 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана з урахуванням нормального зносу або у стані, обумовленому у договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Отже, згідно ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України у разі несвоєчасного повернення майна, орендодавець має право вимагати сплату неустойки.

Разом з тим, судом враховані положення договору № 1 про внесення змін до договору оренди, яким сторони погодили викласти пункт 3.11 договору в новій редакції, відповідно до якої орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання.

Частинами 2, 3 ст. 6 Цивільного кодексу України сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Тобто, з урахуванням викладеного сторони не позбавлені передбачити в договорі оренди положення щодо обов`язку орендаря сплачувати орендодавцю орендну плату після припинення дії договору оренди до дня фактичного повернення майна.

Таке право сторін повністю узгоджується із приписами глави 58 Цивільного кодексу України оскільки буде передбачати продовження обов`язку внесення плати за користування майном.

Отже, суд приходить до висновку, що будь-який рівнозначний пункт щодо обов`язку сплати орендних платежів після припинення дії договору оренди до дня фактичного повернення майна в розумінні ч. 3 ст. 653 Цивільного кодексу України є обумовленим договором відступом сторін від загального правила та свідчить про продовження існування зобов`язання орендаря по сплаті орендної плати на користь орендодавця, яке буде припинено в момент фактичного повернення майна.

З огляду на викладене, кошти, які позивач перерахував за сім днів червня 2016 року розцінюються судом як орендна плата сплачена по договору №5666/2013, оскільки сторонами в договорі погоджено, що орендна плата сплачується за весь час фактичного користування майном не зважаючи на юридичне припинення строку дії договору.

Аналогічні правові висновки щодо обов`язку орендаря сплачувати оренду плату за весь час фактичного користування майном викладені в постанові Вищого господарського суду України від 12.02.2014 у справі N 927/1215/13 (залишеній без змін в частині визнання правомірним стягнення орендної плати після припинення договору за фактичний час користування орендованим майном постановою Верховного Суду України від 02.09.2014).

Таким чином, у Фізичної особи-підприємця Короченцева А.В. як у орендаря з 14.04.2014 по 07.06.2016 згідно Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» був відсутній суб`єктивний обов`язок щодо сплати до Державного бюджету та Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України орендної плати за договором оренди №5666/2013 від 31.05.2013, а у відповідачів -1,2 кореспондуюче їм суб`єктивне право вимоги тимчасово скасованої орендної плати.

Як зазначалось судом, вище позивач просить стягнути суму орендної плати на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України.

Згідно із частиною першою статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України.

Загальна умова частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 Цивільного кодексу України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.
Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного Кодексу України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постановах №922/1136/13 від 14.10.2014 року, 23.03.2016, № 6-2978цс15.

Як встановлено судом вище, правовідносини між сторонами у справі врегульовані договором оренди №5666/2013 від 31.05.2013. На виконання умов відповідач - 1 передав, а позивач прийняв в оренду державне майно - нежитлові вбудовані приміщення, які розташовані за адресою; м.Слов`янськ, вул.Добропольського, 2, та взяв на себе зобов`язання щомісяця, не пізніше 15 числа кожного місяця, наступного за звітним, сплачувати орендну плату в грошовій формі відповідачу -1 та відповідачу 2 пропорційно 50%/50%.

Грошові кошти, які позивач просить суд стягнути з відповідачів 1,3 отримані останніми у якості оплати за чинним на той час договором оренди, який у відповідності до вимог чинного цивільного законодавства є достатньою та належною правовою підставою набуття майна, та у спосіб, що не суперечить закону та припинив свою дію у зв`язку з закінченням строку дії договору.

Такими чином, судом відхиляються доводи позивича про те, що спірні кошти підлягають поверненню позивачу на підставі ст. 1212 Цивільного Кодексу України.

Разом з тим, як роз`яснено в п. 3.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв`язку з цим господарський суд, з`ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

З урахуванням обставин встановлених судом під час вирішення цього спору, суд вважає, що кошти, які були перераховані позивачем на виконання договору оренди №5666/2013 в якості орендної плати, зобов`язання по сплаті якої скасовані Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» за період з 14.04.2014 по 07.06.2016, підлягають поверненню як надмірно сплачені по договору.

Як передбачено п. 3.9 договору оренди надміру сплачена сума орендної плати, що надійшла до бюджету, підлягає в установленому порядку заліку в рахунок майбутніх платежів, а у разі неможливості такого заліку у зв`язку з припиненням орендних відносин поверненню орендарю. Для забезпечення повернення зазначених коштів сторони керуються вимогами Порядку повернення коштів помилково або надмірно зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787 та постановою Кабінету міністрів України від 16.02.2011 №106 «Деякі питання ведення обліку податків і зборів (обов`язкових платежів) та інших доходів бюджету».

Відповідно до пунктів 3, 4 Положення «Про Державну казначейську службу», затвердженим постановою кабінету Міністрів України № 215 від 15.04.2015 основним завданням Казначейства є реалізація державної політики у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Казначейство здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Відповідно до п.34 ст.29 Бюджетного кодексу України до доходів Державного бюджету України включаються надходження від орендної плати за користування цілісним майновим комплексом та іншим державним майном.

Кабінетом Міністрів України затверджена постанова від 16.11.2011 №106 «Про деякі питання ведення обліку податків і зборів (обов`язкових платежів) та інших доходів бюджету», якою відповідно до частини сьомої статті 45 Бюджетного кодексу України установлено, що перелік податків, зборів, платежів та інших доходів бюджету визначається відповідно до переліку кодів бюджетної класифікації в розрізі органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, згідно з додатком. Органам, що контролюють справляння надходжень бюджету: 1) забезпечити відповідно до законодавства здійснення постійного контролю за правильністю та своєчасністю надходження до державного та місцевих бюджетів податків, зборів, платежів та інших доходів згідно з переліком, а також ведення обліку таких платежів у розрізі платників з метою забезпечення повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів; 2) подавати до 15 червня року, що передує планованому, Міністерству фінансів пропозиції про оновлення переліку для їх узагальнення до 30 липня зазначеного року і подання в разі потреби на розгляд Кабінету Міністрів України проекту рішення про внесення змін до переліку.

Згідно затвердженого постановою Переліку Фонд Державного майна контролює справляння надходжень бюджету по коду 22080200, який зазначений у платіжних дорученнях, на підставі яких перерахування позивачем коштів за оренду державного майна до бюджету.

Міністерством фінансів України затверджений Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів від 03.09.2013 №797, яким визначені процедури повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії (далі - платежі).

Дія цього Порядку не поширюється на операції з бюджетного відшкодування податку на додану вартість та безспірного списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України (з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень), відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

Повернення платежів у національній валюті здійснюється на рахунки одержувачів коштів, відкриті в банках або органах Казначейства, вказані у поданні або заяві платника. Повернення платежів фізичним особам, які не мають рахунків у банках, може здійснюватись шляхом повернення готівковими коштами за чеком органу Казначейства з відповідних рахунків, відкритих у банках на ім`я органу Казначейства, або з відповідних рахунків банку чи підприємства поштового зв`язку, вказаних у поданні або заяві платника (його довіреної особи).

Враховуючи вищевикладені норми, суд вважає, що відповідач-1 є контролюючим органом за надходженнями до бюджету від орендної плати за оренду державного майна, а відповідач -3 здійснює повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів шляхом оформлення розрахункових документів.

За таких обставин, оскільки кошти у розмірі 50% від орендної плати по договору оренди №5666/2013 находили до бюджету, то відповідно з нього і підлягають поверненню надмірно зараховані кошти в якості орендної плати по цьому ж договору.

Отже, перевіривши розрахунок позивача надміру сплаченої орендної плати за період з 14.04.2014 по 07.06.2016, суд визнає його арифметично не вірним, оскільки позивачем не вірно визначена пропорція суми, яка підлягає поверненню за квітень, за розрахунком суду, розмір становить 2368,67 грн. та не підрахована загальна сума, за розрахунком суду, надмірно сплачена сума складає 141649,26 грн.

Стосовно позовних вимог про стягнення надмірно сплаченої орендної плати з відповідача-2, то суд враховує також призначення платежу, яке зазначено в платіжних дорученнях позивача та отримувача цих коштів. Так, дійсно отримувачем коштів в якості балансоутримувача по договору 5666/2013 за період з 30.06.2015 по 07.06.2016 був відповідач-2, що відповідає і умовам договору оренди. Отже, оскільки відповідач-2 був отримувачем коштів у розмірі 50% від орендної плати по договору оренди №5666/2013, то відповідно з нього і підлягають поверненню надмірно зараховані кошти в якості орендної плати по цьому ж договору.

Перевіривши розрахунок позивача стягнення х відповідача -2, суд визнає його вірним, тому вимоги про стягнення з відповідача -2 на користь позивача 78496,64 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно п.1-1 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Згідно з п.4.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції господарський суд припиняє провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акту державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.
У зв`язку з тим, що позивач уточнив свої вимоги та просить стягнути кошти з Державного бюджету, а особою, яка здійснює повернення надмірно перерахованих коштів з Державного бюджету, як встановлено судом вище, є органи державного казначейства, то суд приходить до висновку, що за результатами розгляду цієї справи, предмет спору щодо відповідача-1, відсутній. Тому провадження у справі стосовно відповідача-1 підлягає припиненню на підставі п.1 1 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Судовими доказами, за визначенням ст.ст. 32-36 Господарського процесуального кодексу України, слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Беручи до уваги викладене, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково.

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Для звернення до господарського суду: з позовом майнового характеру ставка судового збору складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

Позивач звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою майнового характеру, загальну сума позовних вимог складає 220161,59грн. Отже, відповідно до приписів ст.4 Закону України «Про судовий» останній мав сплатити судовий збір у розмірі 3302,42грн.

Відповідно до п.4.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» у випадках коли позивач звільнений від сплати судового збору, у разі задоволення позову повністю або частково судовий збір стягується з відповідача (повністю або пропорційно задоволеним вимогам) в доход державного бюджету України, якщо відповідач не звільнений від сплати цього збору.

Оскільки позивач, на користь якого ухвалене судове рішення, є інвалідом другої групи, якого в установленому законом порядку звільнено від сплати судового збору при зверненні з позовом до суду, тому відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України при постановленні рішення, судові витрати підлягають стягненню у розмірі 3302,42грн. пропорційно задоволеним вимогам з відповідача-2 та з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, п.1-1 ч. 1 ст. 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:
1. Позов задовольнити частково.

2. Припинити провадження по справі щодо Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Донецькій області.

3. Стягнути з Державного бюджету України в особі Управління Державної казначейської служби України у м.Слов`янську Донецької області (84122, Донецька область, м.Слов`янськ, вул.Центральна, б.3 - А, ) на користь Фізичної особи підприємця Короченцева Анатолія Вікторовича ( АДРЕСА_1 , поштова адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) надмірно сплачені кошти у розмірі 141649 (сто сорок одна тисяча шістсот сорок дев`ять) грн. 26 коп.

4. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь Фізичної особи підприємця Короченцева Анатолія Вікторовича ( АДРЕСА_1 , поштова адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) надмірно сплачені кошти у розмірі 78496(сімдесят вісім тисяч чотириста дев`яносто шість)грн. 64коп.

5. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1177(одна тисяча сто сімдесят сім)грн. 45коп.

6. Стягнути з Державного бюджету України в особі Управління Державної казначейської служби України у м.Слов`янську Донецької області (84122, Донецька область, м.Слов`янськ, вул.Центральна, б.3 - А, ) на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі у розмірі 2124(дві тисячі сто двадцять чотири)грн. 74коп.

7. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення повного рішення та може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Дата складення повного тексту:06.02.2017.

Суддя Д.М. Огороднік