РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2017Справа № 925/1350/16

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Концерн Нафтаенерго"
доПублічного акціонерного товариства "ОТП Банк"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_1
проприпинення правовідношення
Представники сторін
від позивача:не з'явились;
від відповідача: від третьої особи:ОСОБА_2 - представник за довіреністю; не з'явились,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

01.11.2016 до Господарського суду Черкаської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн Нафтаенерго" з вимогою до Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" про визнання зобов'язання (правовідношення) Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн Нафтаенерго" перед Публічним акціонерним товариством "ОТП Банк" за договором про надання банківських послуг № CR 11-015/28-2 від 11.04.2011 припиненими.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що правовідносини за укладеним між сторонами за договором про надання банківських послуг № CR 11-015/28-2 від 11.04.2011 є припиненими з огляду на те, що прийняттям та підписанням наданого банком повідомлення про порушення від 22.06.2012 ОСОБА_1 як поручитель з 22.06.2012 прийняв на себе всі права та обов'язки клієнта банку за договором про надання банківських послуг № CR 11-015/28-2 від 11.04.2014, у зв'язку з чим став новим боржником за договором про надання банківських послуг № CR 11-015/28-2 від 11.04.2011.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 03.11.2016 порушено провадження у справі № 925/1350/16, справу призначено до розгляду на 24.11.2016, а також залучено до участі у справі ОСОБА_1 в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

14.11.2016 до відділу діловодства Господарського суду Черкаської області від відповідача надійшло клопотання про передачу справи до Господарського суду міста Києва.

23.11.2016 до відділу діловодства Господарського суду Черкаської області від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 24.11.2016 розгляд справи відкладено на 27.12.2016.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 27.12.2016 матеріали справи № 925/1350/16 передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.01.2017 справу № 925/1350/16 прийнято до провадження та призначено до розгляду на 13.02.2017.

09.02.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли відзив на позовну заяву та заява про застосування строків позовної давності.

13.02.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Представники позивача та третьої особи в судове засідання 13.02.2017 не з'явились, вимоги ухвали суду не виконали, представник третьої особи клопотання про відкладення розгляду справи не подав, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Розглянувши, подане через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником позивача, клопотання про відкладення розгляду справи, суд вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки неможливість забезпечення явки представника у судове засідання не є підставою для відкладення розгляду справи. Крім того, суд зазначає, що позивач не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 Господарського процесуального кодексу України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Проте, позивач наданими йому процесуальними правами не скористався.

У судове засідання 13.02.2017 з'явився представник відповідача та надав пояснення по суті заявлених позовних вимог, відповідно до яких заперечує проти позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

У судовому засіданні 13.02.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника відповідача та дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

11.04.2011 між Публічним акціонерним товариством "ОТП Банк" (банк за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Концерн Нафтаенерго" (клієнт за договором) було укладено договір про надання банківських послуг № СR 11-015/28-2, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати на вимогу клієнта банківську послугу (кредит), а клієнт зобов'язався прийняти банківську послугу та належним чином виконувати зобов'язання, що встановлені в договорі відносно такої банківської послуги, в тому числі своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату послуг банку

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є кредитним договором.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з нормами частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У відповідності до норм статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

07.03.2012 між Публічним акціонерним товариством "ОТП Банк" (банк за договором) та ОСОБА_1 (поручитель за договором) укладено договір поруки № SR 11-027/28-2/1, відповідно до умов якого поручитель зобов'язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов'язань перед кредитором за договором про надання банківських послуг № СR 11-015/28-2 від 11.04.2011, укладеним між банком та Товариством з обмеженою відповідальністю "Концерн Нафтаенерго" (боржник за договором), та прийняття на себе прав та обов'язків боржника в повному обсязі таких зобов'язань на умовах визначених в цьому договорі.

Згідно з пунктом 2.1. договору поруки порукою за цим договором забезпечуються вимоги кредитора щодо сплати боржником кожного і всіх його боргових зобов'язань за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку як встановлено у кредитному договорі.

У випадку невиконання боржником боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором, кредитор має право звернутись до поручителя з вимогою про виконання боргових зобов'язань в повному обсязі чи в частині. Кредитор має право вимагати від поручителя прийняти на себе всі права та обов'язки клієнта за кредитним договором в порядку та на умовах визначених цим договором (пункт 3.1 договору поруки).

Відповідно до пункту 3.2 договору поручитель приймає на себе зобов'язання, у випадку невиконання боржником боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором, здійснити виконання боргових зобов'язань в обсязі, заявленому кредитором, протягом 1-го (одного) банківського дня з дати отримання відповідної письмової вимоги кредитора, якщо інше не передбачено цим договором. Погашення здійснюється поручителем шляхом перерахування відповідної суми на рахунок кредитора, який буде повідомлено поручителю у вимозі. За вимогою кредитора погашення боргових зобов'язань може бути здійснено на рахунок боржника.

Пунктами 3.6 та 3.7 договору поруки передбачено, що обов'язок поручителя виконати боргові зобов'язання виникає при отриманні від кредитора відповідної вимоги. Така вимога вважається отриманою поручителем, якщо кредитор надіслав її поштою за адресою вказаною в цьому договорі чи вручив вимогу особисто поручителю, що підтверджується підписом поручителя про отримання. Після отримання повідомлення про порушення поручитель зобов'язаний виконати вказану вимогу у зазначений в повідомленні строк або підписати отримане повідомлення і повернути його кредитору, що свідчить про прийняття на себе прав та обов'язків клієнта за кредитним договором.

Згідно з нормами статті 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Таким чином, обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Відповідно до статті 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, порука є спеціальним заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання, чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, і кредитором боржника.

Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк" звернулося до ОСОБА_1 з повідомленням про порушення від 22.06.2012, яке було підписано останнім, та відповідно до якого банк повідомив поручителя про порушення боржником своїх грошових зобов'язань та вимагав виконати порушене зобов'язання у тридцяти денний строк з дня направлення зазначеного повідомлення.

Позивач стверджує, що правовідносини за укладеним між позивачем та відповідачем договором про надання банківських послуг № CR 11-015/28-2 від 11.04.2014 є припиненими з огляду на те, що прийняттям та підписанням наданого банком повідомлення про порушення від 22.06.2012 ОСОБА_1 як поручитель з 22.06.2012 прийняв на себе всі права та обов'язки клієнта банку за договором про надання банківських послуг № CR 11-015/28-2 від 11.04.2014, у зв'язку з чим став новим боржником за вказаним договором.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Зі змісту частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України вбачається, що правовідношенням є зобов'язання, у якому сторонами є боржник і кредитор (частини 1 статті 510 Цивільного кодексу України ).

Підстави припинення зобов'язання визначено в главі 50 Цивільного кодексу України.

Статтею 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Положеннями глави 50 розділу 1 п'ятої книги Цивільного кодексу України передбачено, що:

- зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України);

- зобов'язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо) (стаття 600 Цивільного кодексу України);

- зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги (стаття 601 Цивільного кодексу України);

- зобов'язання припиняється за домовленістю сторін. Зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація) (стаття 604 Цивільного кодексу України).

- зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора (стаття 605 Цивільного кодексу України).

- зобов'язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 Цивільного кодексу України).

- зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає (стаття 607 Цивільного кодексу України).

- зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю (стаття 609 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 520 Цивільного кодексу України боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з статтею 512 Цивільного кодексу України встановлено, що форма правочину щодо заміни боржника у зобов'язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу, а саме правочин щодо заміни кредитора/боржника у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Позивачем не надано суду доказів переведення боргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн Нафтаенерго" за договором про надання банківських послуг № СR 11-015/28-2 від 11.04.2011 року на ОСОБА_1, а саме доказів укладення з ОСОБА_1 у письмовій формі договору про переведення боргу за договором про надання банківських послуг № CR 11-015/28-2 від 11.04.2014, крім того наявне в матеріалах справи підписане ОСОБА_1 повідомлення про порушення від 22.06.2012 не створює будь-яких цивільно-правових наслідків, оскільки останнє не є договором та не містить елементів договору, а саме: згоди сторін, які всту пають у договір, предмету договору, правової основи або мети договору, строку виконання зобов'язання, прав та обов'язків сторін, тощо.

До того ж, рішенням Господарського суду Черкаської області від 14.10.2014 у справі № 5026/1110/2012, що залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 25.10.2016, встановлено, що ОСОБА_1 не прийняв на себе права та обов'язки клієнта за договором про надання банківських послуг № СR 11-015/28-2 від 11.04.2011, обов'язок поручителя виконати боргові зобов'язання не виник, переведення боргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн Нафтаенерго" за договором про надання банківських послуг № СR 11-015/28-2 від 11.04.2011 на іншу особу - ОСОБА_1 не відбулося, з огляду на те, що повідомлення про порушення від 22.06.2012 не має для сторін юридичного значення, не створює будь-яких наслідків, оскільки вказане повідомлення зі сторони банку підписано посадовою особою з перевищенням наданих їй повноважень та завірене відтиском печатки банку яка знищена ще в грудні 2010 року.

Відповідно до частини 2 статті 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Факти, передбачені наведеною нормою мають для суду преюдиціальний характер. Преюдиціальність - обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу

Судом враховані рекомендації, викладені у пункті 2.6. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" щодо того, що не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому, не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено та не надано доказів наявності фактичних обставин, які б свідчили про припинення зобов'язань позивача перед відповідачем за договором про надання банківських послуг № СR 11-015/28-2 від 11.04.2011, з огляду на що, вимоги позивача визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 43, ст. 75, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 23.02.2017

Суддя Н.Б. Плотницька