ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2017 р. Справа № 902/437/16

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Кравчук Н.М.

суддів Бонк Т.Б..

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (надалі ФОП ОСОБА_2І.) б/н від 12.11.2016р. (вх. № ЛАГС 01-05/5996/16 від 30.11.2016р.)

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 01.11.2016р.

у справі № 902/437/16

за позовом: приватного акціонерного товариства "Торговий Альянс" (надалі ПрАТ "Торговий Альянс"), м. Київ

до відповідача: ФОП ОСОБА_2, с. Яблуниця, Яремчанська міська рада, Івано-Франківська область

про стягнення заборгованості в сумі 164 582,61 грн., з яких: 49841,56грн - основна заборгованість; 110 022,80 грн. - пеня; 2457,94 грн. - сума процентів за договором; 2260,31 грн. - інфляційні витрати

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: ОСОБА_3 представник (договір № 5/6 від 10.06.2016р.)

Представнику відповідача розяснено права та обовязки передбаченні ст.ст.20, 22, 28 ГПК України. Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу та заяв про відвід суддів від учасників судового процесу не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 01.11.2016р. у справі № 902/437/16 (суддя Калашник В.О.) позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ПрАТ "Торговий Альянс" заборгованості, яка виникла внаслідок неналежного виконання грошових зобов'язань за договором купівлі-продажу №ТАН-1046 від 18.04.2014р. в сумі 60 960,01 грн., з яких: 49 841,56 грн. - основна заборгованість; 6 400,20 грн. - пеня; 2 457,94 грн. - сума процентів за договором; 2 260,31 грн. - інфляційні витрати, а також 1 378,00 грн. судового збору.

Приймаючи рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що матеріалами справи підтверджено несвоєчасне виконання відповідачем зобов'язань з оплати за отриманий товар, відтак, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заявленої суми заборгованості в розмірі 60 960,01 грн. підлягають задоволенню.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ФОП ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано надані ним докази та аргументи, а відтак, винесено незаконне рішення, просить його скасувати, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Зокрема, скаржник зазначає, що судом безпідставно не взято до уваги видаткові касові ордери № 53 від 05.05.2015р. на суму 65 000,00 грн., № 63 від 10.02.2016р. на суму 10 000,00 грн. та № 12 від 25.03.2016р. на суму 51 000,00 грн., якими, на думку відповідача, і підтверджується сплата боргу за отриманий товар. Крім того, зазначає, що відповідач будь-яких договірних правовідносин із ПрАТ «Торговий Альянс» не має, а відтак, вважає, що права позивача не порушував.

Згідно протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями від 30.11.2016р. дану справу розподілено до розгляду судді-доповідачу ОСОБА_4, склад колегії сформований з суддів: Кравчук Н.М. головуючий суддя, ОСОБА_5 та ОСОБА_1

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 05.12.2016р. прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 20.12.2016р.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 20.12.2016р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 17.01.2017р.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 17.01.2017р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 14.02.2017р.

Позивач участі уповноваженого представника в судові засідання жодного разу не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. У відзиві на апеляційну скаргу проти доводів скаржника заперечив, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, відтак просить суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення (зареєстрований в канцелярії суду за вх. № 01-04/318/17 від 16.01.2017р.)

Представник відповідача в судовому засіданні 14.02.2017р. доводи апеляційної скарги підтримав повністю, просить суд апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

18.04.2014р. між ПрАТ "ОСОБА_6 ОСОБА_4" (продавець) та ФОП ОСОБА_2 (покупець) укладено договір купівлі-продажу №ТАН 1046, за умовами якого, продавець зобовязується передати у власність покупцеві побутову техніку, у кількості в асортименті та по цінах, що зазначені у власних прайс-листах продавця, або додатках до договору, та остаточно узгоджується у накладних, що є невідємними частинами цього договору, а покупець зобовязується прийняти цей товар та сплатити його договірну вартість (а.с. 31-36).

Згідно з п.3.1, 3.2 договору приймання товару за кількістю та асортиментом здійснюється відповідно до видаткової накладної. Датою передачі товару покупцю є дата підписання сторонами видаткової накладної на товар.

Відповідно до пунктів 5.1, 5.1.1, 5.1.2 договору, покупець зобовязаний оплатити придбаний товар згідно до умов розрахунків, зазначених у відповідних додатках до договору та остаточно узгоджених у розрахункових документах, що є невід'ємними частинами цього договору, за домовленістю сторін в разі: попередньої оплати повної суми вартості товару; відстрочення оплати на строк, що не перевищує 15 (пятнадцяти) календарних днів від дати придбання товару.

У всіх випадках, коли товар придбавається без попередньої оплати, покупець зобовязаний оплатити його не пізніше 15 (пятнадцяти) календарних днів з дати придбання (передачі) товару за цим договором (п.5.2 договору).

Згідно з п.5.3 договору, розрахунки між сторонами здійснюються у національній валюті України, безготівково, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця.

На виконання умов договору позивач передав, а відповідач прийняв товар (побутову техніку) на підставі накладної №1874 від 19.06.2014 на загальну суму 347 941,56 грн. (а.с. 27-28).

Однак, в порушення договірних зобов'язань відповідачем проведена оплата за одержаний товар лише частково в сумі 298 100,00грн, що підтверджується платіжними дорученнями, в зв»язку з чим утворилась заборгованість в сумі 49 841,56 грн. (а.с. 11-26).

Відповідно до п.6.2 договору у разі порушення строків оплати товару, поставленого на умовах відстрочення оплати, покупець зобовязаний сплатити продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який стягується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

На підставі наведеної договірної умови відповідачу нарахована пеня в сумі 6 400,20 грн. (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог а.с. 102-103).

Пунктом 6.3 договору передбачено, що відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України сторони встановили, що покупець, що прострочив зобовязання щодо оплати товару, поставленого на умовах відстрочення оплати, зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та сплатити тридцять процентів річних від простроченої суми.

В зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання, у відповідності до наведеної договірної умови та ст.625 ЦК України, відповідачу нараховано 30% річних на суму 2 457,94 грн. та інфляційні втрати на суму 2 260,31 грн.

Відтак, позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором купівлі-продажу №ТАН-1046 від 18.04.2014р. розмірі 60 960,01 грн., з яких 49 841,56 грн. основний борг, 6 400,20 грн. пеня, 2 457,94 грн. 30% річних та 2 260,31 грн. інфляційні втрати (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог а.с. 102-103).

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

В ст.11 ЦК України зазначено, що однією з підстав виникнення зобовязань, є зокрема договори та інші правочини.

Стаття 627 ЦК України визначає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За умовами ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи між сторонами укладений договір купівлі-продажу.

Відтак, зазначений договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч.1 ст. 692 ЦК України).

Відповідно до пунктів 5.1, 5.1.1, 5.1.2 договору, покупець зобовязаний оплатити придбаний товар згідно до умов розрахунків, зазначених у відповідних додатках до договору та остаточно узгоджених у розрахункових документах, що є невід'ємними частинами цього договору, за домовленістю сторін в разі: попередньої оплати повної суми вартості товару; відстрочення оплати на строк, що не перевищує 15 (пятнадцяти) календарних днів від дати придбання товару.

В матеріалах справи відсутні докази того, що товар передавався на умовах попередньої оплати.

Пунктом 5.2 договору сторони погодили, що у всіх випадках, коли товар придбавається без попередньої оплати, покупець зобовязаний оплатити його не пізніше 15 (пятнадцяти) календарних днів з дати придбання (передачі) товару за цим договором.

Згідно з ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається, що позивач взяті на себе договірні зобовязання виконав належним чином, в свою чергу відповідачем умови договору виконані не належним чином, за отриманий товар розрахувався частково на суму 298 100,00 грн., в звязку з чим утворилася заборгованість в розмірі 49 841,56 грн.

Доказів оплати відповідачем заборгованості за отриманий товар в розмірі 49 841,56 грн. в матеріалах справи відсутні.

Натомість ФОП ОСОБА_2 стверджує, що він згідно видаткових касових ордерів №63 від 10.02.2014р. на суму 10 000,00 грн., №53 від 05.05.2015р. на суму 65 000,00 грн. та №12 від 25.03.2016р. на суму 51 000,00 грн. повністю оплатив вартість поставленого товару, відтак в нього відсутня заборгованість по договору купівлі-продажу ТАН-1046 від 18.04.2014р. та по накладній № 1874 від 19.06.2014 р.. Проаналізувавши дані касові ордери, колегія суддів вважає їх неналежними докази оплати товару, оскільки, як зазначалося вище, пунктом 5.3 договору сторони передбачили, що розрахунки між сторонами здійснюються у національній валюті України, безготівково, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця.

Умов щодо реалізації товару за готівку договір не містить.

Відсутні в матеріалах справи і докази (довіреності) на уповноваження будь-яких осіб на отримання готівки за поставу товару згідно договору купівлі-продажу ТАН-1046 від 18.04.2014р.

Відповідно до п.1.2 статуту Приватного акціонерного товариства "Торговий Альянс" є новим найменуванням Закритого акціонерного товариства "ОСОБА_6 ОСОБА_4". Закрите акціонерне товариство "ОСОБА_6 ОСОБА_4" перейменовано в Приватне акціонерне товариство "ОСОБА_6 ОСОБА_4" на виконання вимог Закону України "Про акціонерні товариства" та відповідно до рішення Загальних зборів акціонерів. Приватне акціонерне товариство "ОСОБА_6 ОСОБА_4" перейменовано в Приватне акціонерне товариство "Торговий Альянс" відповідно до рішення загальних зборів акціонерів.

Як вбачається з даних видаткових касових ордерів, вони виписувались відповідачем на гр. ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які були працівниками ПАТ "Норд", натомість стороною договору є ПрАТ "ОСОБА_6 ОСОБА_4", яке станом на момент розгляду справи перейменовано в ПрАТ "Торговий Альянс".

Колегія суддів критично оцінює і письмове пояснення гр. ОСОБА_7, яке міститься в матеріалах справи, що він дійсно одержував від відповідача кошти згідно видаткових касових ордерів №63 від 10.02.2014р. на суму 10 000,00 грн., №53 від 05.05.2015р. на суму 65 000,00 грн., які в подальшому здавались у касу підприємства ПАТ "Норд", оскільки жодного доказу в проведенні вказаної фінансової операції на користь ПрАТ "Торговий Альянс" ним суду не надано.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За умовами ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондуються із приписами, встановленими Господарським кодексом України.

Так, у відповідності із ст.230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до п.6.2 , у разі порушення строків оплати товару, поставленого на умовах відстрочення оплати, покупець зобовязаний сплатити продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який стягується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Частиною 6 ст.232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Позивачем здійснено перерахунок пені у відповідності до положень ст. 232 ГК України, яка відповідно до розрахунку склала 6 400,20 грн. за період з 05.07.2014р. по 04.01.2015р. (а.с. 102-103).

На підставі наведеної договірної умови, позивачем правомірно нараховано відповідачу пеню за прострочення сплати боргу в сумі 6 400,20 грн.

Нормами ст.625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобовязання, а саме: сплата суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох відсотків річних від простроченої суми.

Пунктом 6.3 договору передбачено, що відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України сторони встановили що покупець, що прострочив зобовязання щодо оплати товару, поставленого на умовах відстрочення оплати, зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та сплатити тридцять процентів річних від простроченої суми.

На підставі наведеної договірної умови та норми закону, до стягнення позивачем заявлено 30% річних в розмірі 2 457,94 грн. та інфляційні втрати в розмірі 2 260,31 грн. за період з 14.03.2016р. по 12.05.2016р. (а.с. 7).

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат та річних, колегія суддів вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача 2 457,94 грн. 30% річних та 2 260,31 грн. інфляційних втрат є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволенню.

З урахуванням зазначеного, а також враховуючи те, що матеріалами справи підтверджено несвоєчасне виконання відповідачем зобов'язань з оплати за отриманий товар, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача 48 841,56 грн. основного боргу, 6 400,20 грн. пені, 2 457,94 грн. 30% річних та 2 260,31 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ч.3 ст. 43 ГПК України господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Однак, скаржником всупереч вищенаведеній нормі права, не подано доказів, які б спростували факти, наведені в позовній заяві, а доводи, зазначені в апеляційній скарзі не спростовують правомірність висновків, викладених в оспорюваному рішенні суду першої інстанції.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду є законним, обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 01.11.2017р. у справі № 902/437/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з розділом ХІІ-1 ГПК України.

3. Справу передати до господарського суду Івано-Франківської області.

Головуючий суддя Кравчук Н.М.

судді Бонк Т.Б.

ОСОБА_1