ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2017 р.Справа № 915/2168/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ліпчанської Н.В.,

суддів: Лисенко В.А., Ярош А.І.,

за участю секретаря судового засідання Молодова В.С.

та представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю,

від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю, ОСОБА_3 за довіреністю,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКОПІК-Україна"

на рішення господарського суду Миколаївської області від 02.11.2016р.

у справі №915/2168/15

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКОПІК-Україна";

до відповідача: Приватного підприємства "Виробничо-торгівельна фірма "ТАБ";

про стягнення 1.040.901,15 грн.,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕКОПІК-Україна" (далі ТОВ "ЕКОПІК-Україна") звернулось до господарського суду Миколаївської області із позовом до Приватного підприємства "Виробничо-торгівельна фірма "ТАБ" (далі ПП "ВТФ "ТАБ") про стягнення заборгованості за кредитним договором №640511-КЮ від 03.06.2011р. (з урахуванням змін) у розмірі 1.040.901,15 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту 998.760,97 грн., заборгованість по нарахованим та несплаченим відсоткам 42.140,18 грн. (а.с.4).

Позивач обґрунтовує позовні вимоги укладенням договору переводу зобовязань №640511/об від 07.06.2012р., договору про відступлення права вимоги від 16.06.2014р., а також невиконанням ПП "ВТФ "ТАБ" умов кредитного договору №640511-КЮ від 03.06.2011р. (з урахуванням змін) щодо своєчасної та повної оплати кредитних коштів.

Відзиву на позовну заяву матеріали справи не містять.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 24.02.2016р. у справі №915/2168/15 (суддя Коваль Ю.М.), залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 21.04.2016р. (головуючий суддя Разюк Г.П., судді: Колоколов С.І., Петров М.С.), позов ТОВ "ЕКОПІК-Україна" задоволено повністю, стягнуто з відповідача грошові кошти в загальній сумі 1.040.901,15 грн., з яких: 998.760,97 грн. заборгованість з повернення кредитних коштів, 42.140,17 грн. заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом (а.с.55-58,130-135).

Постановою Вищого господарського суду України від 10.08.2016р. у справі №915/2168/15 вищевказані рішення та постанову у справі №915/2168/15 скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду Миколаївської області (а.с.169-174).

Касаційна інстанція зазначила, що згідно договору про відступлення права вимоги від 16.06.2014р. за кредитним договором №640511-КЮ від 03.06.2011р., укладеним між ПАТ Банк "Морський" та ТОВ "Екопік-Україна", грошова вимога до боржника ПП "ВТФ "ТАБ" була уступлена (передана) первісним кредитором ПАТ Банк "Морський" новому кредитору ТОВ "Екопік-Україна" в обмін на грошові кошти, які новий кредитор зобовязався сплатити первісному кредитору; тобто за умовами вказаного договору про відступлення права вимоги від 16.06.2014р. фактично відбулося фінансування однієї особи іншою за рахунок передачі останньому грошової вимоги цієї особи до третьої особи (боржника).

Також господарський суд касаційної інстанції зауважив, що правовідносини стосовно фінансування під відступлення права грошової вимоги урегульовано главою 73 ЦК України, а згідно ч.1 ст.1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.

Вищий господарський суд України вказав, що як встановили суди попередніх інстанцій, аналогічні положення закріплені й у пунктах 2.2 та 4.3 договору про відступлення права вимоги від 16.06.2014р., відповідно до яких, новий кредитор зобовязаний оплатити первісному кредитору вартість відступлених прав за кредитним договором (ціну продажу), встановлену у п. 2.1 договору (п. 2.2). первісний кредитор відповідає перед новим кредитором за недійсність вимоги, яка може існувати на момент передачі та відома первісному кредитору, але не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником зобов'язань, право на вимогу яких відступається згідно з цим договором.

В той же час, суд касаційної інстанції зазначив, що при вирішенні даної справи, судами попередніх інстанцій залишилася не дослідженою та обставина, чи є ТОВ "Екопік-Україна" фінансовою установою у розумінні Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг, яка може надавати фінансові послуги у формі факторингу, оскільки згідно з п. 11 ст. 4 даного Закону факторинг є фінансовою послугою.

За результатами нового розгляду справи №915/2168/15 винесено рішення господарського суду Миколаївської області від 02.11.2016р. (суддя Фролов В.Д.), яким у задоволенні позовних вимог ТОВ "ЕКОПІК-Україна" відмовлено повністю (а.с.234-238).

Не погоджуючись із даним рішенням господарського суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій вважає його незаконним, необґрунтованим, винесеним з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без дослідження і встановлення фактів, що мають суттєве значення для розгляду даного спору, без дослідження та оцінки судом належних та допустимих доказів у справі.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, зокрема, що через відсутність сукупності ознак, визначених розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №352 від 06.02.2014р. "Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року №231", взаємовідносини ПАТ Банк "Морський" та ТОВ "Екопік-Україна" не можна кваліфікувати як факторинг.

Поміж іншого, апелянт вважає, що відповідно до ст.516 ЦК України, заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, тому жодних порушень прав чи інтересів відповідача укладеним договором про відступлення права вимоги не може бути порушено, оскільки повернення грошових коштів є безальтернативною умовою договору кредиту.

У судовому засіданні 14.02.2017р. було оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права судова колегія вважає, що рішення господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як встановлено матеріалами справи, 03.06.2011р. між ПАТ Банк "Морський" (далі Банк) та ТОВ "Сота-Плюс" (далі Позичальник) укладено кредитний договір №640511-КЮ (далі Кредитний договір), відповідно до якого Банк надає Позичальнику на умовах даного договору, а Позичальник зобовязався прийняти, використати та повернути Банку грошові кошти, видані в формі відновлювальної відзивної кредитної лінії для ведення фінансової, господарської і іншої діяльності, в тому числі на поповнення оборотних засобів, в сумі 2.000.000,00 грн., а також сплатити відсотки за користування кредитом в порядку і на умовах, визначених даним договором (п.1.1) зі строком повернення не пізніше 03.06.2014р. (п.1.2).

Графік зниження ліміту кредитної лінії встановлений у Додатку №1 до Кредитного договору (а.с.5-8).

Між іншим, 07.06.2012р. ПАТ Банк "Морський", як банківська установа, ТОВ "Сота-Плюс", як первісний позичальник, та ПП "ВТФ "ТАБ", як новий позичальник, уклали договір переводу зобовязань за №640511/об (далі Договір переводу зобовязань), відповідно до умов якого первісний позичальник переводить зобовязання за Кредитним договором, а новий позичальник приймає на себе зобовязання перед банком за Кредитним договором з погашення кредиту, наданого в формі відновлювальної відзивної кредитної лінії на умовах і в порядку, передбачених кредитним договором (п.1.1; а.с.10).

Отже, сторонами узгоджено, що ТОВ "Сота-Плюс" переводить на ПП "ВТФ "ТАБ" зобовязання за Кредитним договором в обємі і на умовах, які існували в момент укладання даного договору, а саме:

- ліміт кредитування 2.000.000 грн.;

- залишок заборгованості по кредиту 0,00 грн. (п1.2 Договору переводу зобовязань).

Переведення зобовязань включає в себе також зобовязання зі сплати відсотків за користування кредитом, виходячи з встановленої відсоткової ставки в розмірі 20,0% річних (розмір процентної ставки може бути збільшений на 2,0% річних в випадках, передбачених пп.2.2.7 і абз.2 пп. 2.3.2 Кредитного договору), штрафів, пені і з відшкодування витрат банку на умовах і в порядку, передбачених Кредитним договором (п.1.4 Договору переводу зобовязань).

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), за виключенням випадку, коли неможливість такої заміни встановлена договором або законом.

Так, 16.06.2014р. ПАТ Банк "Морський", як первісний кредитор, та ТОВ "ЕКОПІК-Україна", як новий кредитор, уклали договір про відступлення права вимоги (далі Договір про відступлення права вимоги), відповідно до п.1.1 якого ПАТ Банк "Морський" в порядку та на умовах, визначених цим договором та чинним законодавством України, за плату, передбачену цим договором, відступило ТОВ "ЕКОПІК-Україна", а останній набув право грошової вимоги первісного кредитора за Кредитним договором до ПП "ВТФ "ТАБ". Відступлення права вимоги відбувається на умовах визначених в цьому договорі. Загальна сума заборгованості боржника за правочином, вказаним у п.1.1, станом на дату укладення цього договору, становить 1.040.901,15 грн., з яких: заборгованість по кредиту 998.760,97 грн., заборгованість по нарахованим та несплаченим відсоткам 42.140,18 грн. (а.с.33-34).

Згідно з п.1.2 Договору відступлення права вимоги, до нового кредитора переходить право вимоги в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, про які зазначено у п.п. 1.1 цього договору.

Первісний кредитор та новий кредитор домовились, що загальна вартість відступлення прав вимоги за кредитним договором (ціна продажу) складає 1.040.901,15 грн. та оплачується новим кредитором відповідно до умов, визначених у п.2.2 цього договору (п.2.1). Новий кредитор зобов'язаний оплатити первісному кредитору вартість відступлених прав за кредитним договором (ціну продажу) шляхом перерахування суми, зазначеної в п.2.1 Договору про відступлення права вимоги протягом 5 робочих днів з моменту отримання грошових коштів від боржника.

Відповідно до п.3.1 Договору про відступлення права вимоги новий кредитор зобовязаний сплатити первісному кредитору вартість відступлених прав вимоги (ціну продажу) за кредитним договором відповідно до умов цього договору.

Сторони домовились, що первісний кредитор відповідає перед новим кредитором за недійсність вимоги, яка може існувати на момент передачі та відома первісному кредитору, але не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником зобовязань, право на вимогу яких відступається згідно з цим договором (п.4.3 Договору про відступлення права вимоги).

Згідно п.6.1 Договору про відступлення права вимоги сторони узгодили, що цей договір набирає чинності з моменту його укладення сторонами та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобовязань. Цей договір вважається укладеним з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками.

ПАТ Банк "Морський" згідно акту приймання передачі від 16.06.2014р. до Договору про відступлення права вимоги передав позивачу документи, які засвідчують права, що передаються за Договором відступлення права вимоги від 16.06.2014р. за зобов'язаннями, що виникають з Кредитного договору: оригінал Кредитного договору, довідку про заборгованість станом на 16.06.2014р., виписку з банківського рахунку про рух коштів.

Пункт 3 статті 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність" містить визначення поняття факторингу як придбання права вимоги на виконання зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог та прийом платежів.

Частина 1 статті 1077 ЦК України надає визначення договору факторингу а саме: за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором.

Враховуючи вищевикладене, місцевий господарський суд правомірно дійшов висновку про те, що спірний договір є договором факторингу з огляду на відповідність вимогам глави 73 ЦК України.

За змістом статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Відмежування вказаного договору від інших подібних договорів визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, в тому числі відносно осіб, які можуть виступати фактором.

З огляду на зазначене, апеляційний суд зауважує, що фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку (п.1 ч.1 ст.1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг").

При цьому ч.ч. 1 та 2 ст. 7 зазначеного Закону передбачено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобовязана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ.

У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій (такої правової позиції дотримується Верховний Суд України у постановах від 13.04.2016 у справах №910/8670/15-г та №910/5928/15-г).

Згідно пункту 7 Положення про Державний реєстр фінансових установ України, яке затверджено розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України №41 від 28.08.2003р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.09.2003р. за №797/8118, фінансова установа - ліцензіат - фінансова установа, яка отримала відповідну ліцензію Нацкомфінпослуг на надання фінансової послуги.

А відповідно до п.8 даного Положення фінансова установа - юридична особа публічного права - фінансова установа, яка створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування й уповноважена надавати фінансові послуги (крім фінансових установ, які мають статус міжурядових міжнародних організацій; Державної казначейської служби України; державних цільових фондів).

Проаналізувавши вказані норми законодавства України, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що ТОВ "Екопік-Україна" не має статусу фінансової установи, яка може надавати фінансові послуги у формі факторингу.

Відтак, Договір про відступлення права вимоги укладено з порушенням вимог Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" та Цивільного кодексу України, з огляду на що вимога про стягнення заборгованості 1.040.901,15 грн. є незаконною.

Також апеляційний суд не приймає до уваги твердження позивача, що з огляду на приписи п.1 Положення про Державний реєстр фінансових установ України, яке затверджено розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України №41 від 28.08.2003р. взаємовідносини між ПАТ Банк "Морський" та ТОВ "Екопік-Україна" не можна кваліфікувати як факторинг.

Згідно п.1 вказаного Положення до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів):

- фінансування клієнтів - суб'єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги;

- набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення;

- отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Відтак, дане твердження апелянта є хибним з огляду на докази, наявні в матеріалах справи, вищевикладені обставини справи та наявність вказаної сукупності ознак.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що постанови Верховного Суду України в силу положень ст.111-28 ГПК України є обовязковими для застосування для всіх субєктів владних повноважень.

Позивач в апеляційній скарзі посилається на постанови Верховного Суду України №6-85цс11 від 26.12.2011р., №6-301цс15 від 06.07.2015р., де вказано, що договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною іншої сторони шляхом передачі в її розпорядження певної суми грошових коштів, така послуга надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором і його істотною умовою є обов'язковість платності за відступлення права грошової вимоги, та мету отримання додаткового доходу.

Такі посилання скаржника не можуть бути прийняті до уваги, оскільки у даному випадку обставини справи не є аналогічними та судом було зясовано обставини, про які зазначав Верховний Суд України у вказаних постановах.

Враховуючи викладене, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає, що під час нового розгляду справи місцевим господарським судом були встановлені всі фактичні обставини справи на основі повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, досліджені усі обставини, вказані у постанові Вищого господарського суду України від 10.08.2016р. у справі №915/2168/15, висновки суду відповідають цим обставинам і їм надана правомірна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для скасування рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст.99,101,103-105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКОПІК-Україна" залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Миколаївської області від 02.11.2016р. у справі №915/2168/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий Н.В. Ліпчанська

Суддя В.А. Лисенко

Суддя А.І. Ярош