ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2017 року Справа № 910/8002/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіСибіги О.М.,
суддівДанилової М.В., Швеця В.О.
розглянувши матеріали касаційної скаргиТовариства з обмеженою відповідальністю "Хокейний клуб "Сокіл Київ", м. Київ
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 08.11.2016 року
у справі господарського суду міста Києва
за позовомЗаступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради, м. Київ
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Хокейний клуб "Сокіл Київ", м. Київ
пророзірвання договору оренди та повернення земельних ділянок

за участю представників

прокуратури: Клюге Л.М.,

позивача: Безносик А.О.,

відповідача: Гриненко Т.В.

В С Т А Н О В И В:

Заступник прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Хокейний клуб "Сокіл Київ" (далі за текстом - ТОВ "ХК "Сокіл Київ") про розірвання Договору оренди земельних ділянок, що розташовані на вул. Міській в Оболонському районі м. Києва, укладеного Київською міською радою та ТОВ "ХК "Сокіл Київ", зареєстрованого Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у книзі записів державної реєстрації договорів 02.07.2008 року за № 78-6-00545; зобов'язання ТОВ "ХК "Сокіл Київ" повернути Київській міській раді земельні ділянки площею 66 227 кв. м (кадастровий номер :85:875:0003), площею 219 691 кв. м (кадастровий номер :85:876:0001), які розташовані на вул. Міській в Оболонському районі м. Києва, у стані не гіршому порівняно з тим, у якому вони були одержані в оренду, привівши їх у придатний для використання стан.

Рішенням господарського суду міста Києва від 25.07.2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що з огляду на положення ч. 1 ст. 188 Господарського кодексу України, ч. 1 ст. 32 Закону України "Про оренду землі" і сплату відповідачем заборгованості з орендної плати станом на час вирішення спору, несвоєчасне внесення орендних платежів не є істотним порушенням умов Договору у розумінні ст. 651 Цивільного кодексу України, оскільки істотним є таке порушення, що призвело до завдання реальних збитків орендодавцю, а за відсутності таких немає і правових підстав для розірвання Договору оренди землі.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.11.2016 року рішення господарського суду міста Києва від 25.07.2016 року - скасовано та прийнято нове рішення, яким позов задоволено: розірвано Договір оренди земельних ділянок, укладений Київською міською радою та ТОВ "ХК "Сокіл Київ", зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у книзі записів державної реєстрації договорів 02.07.2008 року за № 78-6-00545; зобов'язано ТОВ "ХК "Сокіл Київ" повернути Київській міській раді земельні ділянки площею 66 227 кв. м (кадастровий номер :85:875:0003), площею 219 691 кв. м (кадастровий номер :85:876:0001), які розташовані на вул. Міській в Оболонському районі м. Києва, у стані не гіршому порівняно з тим, у якому вони були одержані в оренду, привівши їх у придатний для використання стан.

Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що порушення умов Договору оренди щодо несвоєчасної сплати орендної плати за користування земельними ділянками є істотним порушенням умов договору відповідно ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України.

Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції, ТОВ "ХК "Сокіл Київ" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.11.2016 року і залишити без змін рішення господарського суду міста Києва від 25.07.2016 року.

Прокурором та Київською міською радою відзивів на касаційну скаргу подано не було.

В судовому засіданні представник відповідача просив касаційну скаргу задовольнити, постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.11.2016 року - скасувати і залишити в силі рішення господарського суду міста Києва від 25.07.2016 року, а прокурор та представник позивача проти доводів касаційної скарги заперечували та просили залишити її без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Заслухавши пояснення прокурора та представників сторін, приймаючи до уваги межі перегляду справи в суді касаційної інстанції, перевіривши повноту встановлення господарськими судами обставин справи та правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до рішення Київської міської ради від 27.12.2007 року № 1587/4420 "Про передачу ТОВ "ХК "Сокіл Київ" земельних ділянок в Оболонському районі м. Києва" затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок ТОВ "ХК "Сокіл Київ" для будівництва спортивно-оздоровчого комплексу з льодовим стадіоном і адміністративною будівлею на вул. Міській в Оболонському районі м. Києва та передано ТОВ "ХК "Сокіл Київ" у довгострокову оренду на 15 років земельні ділянки загальною площею 28, 59 га для будівництва зазначеного комплексу на вул. Міській в Оболонському районі м. Києва за рахунок земель Пуща-Водицького лісництва Святошинського лісопаркового господарства, з них: ділянку № 1 - площею 6, 62 га; ділянку № 2 - площею 21, 97 га.

20.06.2008 року Київською міською радою (орендодавець) та ТОВ "ХК "Сокіл Київ" (орендар) укладено Договір оренди земельних ділянок (далі за текстом - Договір), за умовами п. п. 1.1, 3.1 якого орендодавець на підставі рішення Київської міської ради від 27.12.2007 року № 1587/4420 за Актом приймання-передачі передає, а орендар приймає в оренду (строкове платне користування) земельні ділянки (об'єкт оренди або земельні ділянки), визначені цим Договором.

Зазначений Договір зареєстровано Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про що у книзі записів державної реєстрації договорів зроблено запис від 02.07.2008 року за № 78-6-00545.

Відповідно до п. 2.1 Договору об'єктом оренди є земельні ділянки з наступними характеристиками: місце розташування вул. Міська в Оболонському районі м. Києва; розмір: ділянка з кадастровим номером :85:875:0003 - 66 227 кв. м; ділянка з кадастровим номером :85:876:0001 - 219 691 кв. м; цільове призначення - для будівництва спортивно-оздоровчого комплексу з льодовим стадіоном і адміністративною будівлею.

Згідно з п. 4.1 Договору орендна плата за земельні ділянки становить платіж, який орендар самостійно розраховує та вносить орендодавцеві за користування земельними ділянками у грошовій формі.

В п. 4.2 Договору сторони погодили, що річна орендна плата за земельні ділянки встановлюється у розмірі 3 (трьох) відсотків від її нормативно-грошової оцінки. Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки здійснюється з урахуванням цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством.

За приписами п. 4.7 Договору орендна плата вноситься орендарем рівними частинами за базовий податковий (звітний) період, який дорівнює календарному місяцю, щомісячно протягом тридцяти календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця на відповідний рахунок. Питання сплати податку на додану вартість та інших податкових платежів, що пов'язані з виконанням Договору, вирішуються орендарем в установленому законодавством України порядку.

Орендар зобов'язаний, зокрема, своєчасно вносити орендну плату (п. 8.4 Договору).

Умовами п. 11.4 Договору визначено, що Договір може бути розірваний в односторонньому порядку за ініціативою орендодавця, із звільненням орендодавця від відповідальності згідно з Господарським кодексом України, в разі, коли орендар використовує земельні ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам, не за цільовим призначенням, систематично не сплачує орендну плату (протягом півроку), порушення строків завершення забудови земельних ділянок, встановлених п. 8.4 Договору, здійснення без згоди орендодавця передачі або відчуження права користування земельними ділянками третім особам.

Відповідно до п. 11.5 Договору він може бути достроково розірваний у разі невиконання або неналежного виконання орендарем обов'язків, визначених у п. п. 5.1 та 8.4 цього Договору. У разі припинення або розірвання цього Договору орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельні ділянки на умовах, визначених цим Договором. У разі невиконання орендарем обов'язку щодо умов повернення орендодавцеві земельних ділянок орендар зобов'язаний відшкодувати орендодавцеві завдані збитки (п. 11.8 Договору).

Позовні вимоги прокурора мотивовано тим, що відповідач порушує свої договірні зобов'язання в частині своєчасного та систематичного внесення орендної плати, оскільки за ним згідно листа Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № 1585/9/26-54-17-01-25 від 15.04.2016 року станом на 13.04.2016 року рахується податковий борг у розмірі 1 505 978, 35 грн., що є порушенням істотних умов Договору, а тому такий Договір підлягає розірванню, а земельні ділянки - поверненню орендодавцю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з того, що відповідно до приписів ч. 1 ст. 188 Господарського кодексу України, ч. ч. 1 та 2 ст. 651 Цивільного кодексу України розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін допускається у разі істотного порушення договору другою стороною. З урахуванням вимог ч. 1 ст. 32 Закону України "Про оренду землі" порушення умов Договору оренди в частині строків внесення орендної плати не є істотним порушенням у розумінні вищенаведених правових приписів; при цьому, під час розгляду справи заборгованість з орендної плати орендарем сплачено у повному обсязі, у зв'язку з чим і відсутні правові підстави для розірвання договору та повернення орендованого майна.

Скасовуючи законне та обгрунтоване рішення місцевого господарського суду та задовольняючи позовні вимоги, апеляційний господарський суд, встановивши факт порушення умов Договору оренди щодо своєчасного внесення орендної плати, дійшов висновку, що таке порушення є істотним, у зв'язку з чим наявні правові підстави для розірвання Договору оренди та повернення орендованих земельних ділянок орендодавцю.

Проте, колегія суддів Вищого господарського суду України не може погодитись з такими висновками суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

За приписами ст. 1 Закону України "Про оренду землі", яка кореспондується з положеннями ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу України, орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Положеннями ст. ст. 24, 25 Закону України "Про оренду землі" визначено права та обов'язки орендодавця і орендаря. Так, орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; своєчасного внесення орендної плати. Орендар в свою чергу має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі, за письмовою згодою орендодавця зводити в установленому законодавством порядку жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди та закладати багаторічні насадження та зобов'язаний приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Частиною 1 ст. 32 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених ст. ст. 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

У разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором (ч. 1 ст. 34 Закону України "Про оренду землі").

Відповідно до ч. ч. 1, 3 та 4 ст. 291 Господарського кодексу України одностороння відмова від договору оренди не допускається. Договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу. Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

В силу приписів ч. ч. 1, 2 ст. 651 Цивільного кодексу України розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

За змістом наведеної норми, істотним слід визнавати таке порушення, що тягне за собою для іншої сторони неможливість досягнення мети договору, тобто, вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Отже, стороною, якою заявлено вимоги про розірвання договору, повинно бути доведено наявність істотного порушення договору та наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, тобто існування цих двох умов у їх сукупності.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, відповідачем здійснено оплату заборгованості по орендній платі на загальну суму 2 597 799, 89 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 26 від 13.07.2016 року на суму 995 216, 63 грн., № 27 від 13.07.2016 року на суму 600 000 грн. та № 28 від 14.07.2016 року на суму 1 002 582, 26 грн.

Згідно листа Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № 8787/10/26-54-17-21 від 20.07.2016 року за ТОВ "ХК "Сокіл Київ" станом на 20.07.2016 року борг відсутній.

Водночас, місцевим господарським судом вірно зауважено, що в порушення вищенаведених законодавчих положень прокурором та позивачем не надано судам належних доказів того, що внаслідок тимчасової затримки внесення орендарем орендної плати орендодавець значною мірою був позбавлений того, на що він розраховував при укладенні договору, чи завдання йому збитків, у зв'язку з чим дійшов правомірного висновку щодо відсутності істотних порушень умов Договору у розумінні ст. 651 Цивільного кодексу України.

Поряд з цим, щодо Актів обстеження земельних ділянок № 16-0556-05 та № 16-0555-16 від 16.03.2016 року, складених посадовою особою Департаменту земельних ресурсів виконавчим органом Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) за результатами обстеження спірних земельних ділянок, в яких зафіксовано, що орендовані відповідачем земельні ділянки для будівництва спортивно-оздоровчого комплексу з льодовим стадіоном і адміністративною будівлею на момент проведення обстеження не огороджені, вільні від забудови, на ділянках ростуть дерева хвойних та листяних порід (ліс), місцевий господарський суд правомірно виходив з того, що розірвання договору оренди у судовому порядку з підстав, передбачених ст. 143 Земельного кодексу України та ст. 32 Закону України "Про оренду землі", можливе у разі використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, а, отже, відсутність забудови на спірних земельних ділянках не є свідченням нецільового використання землі, у зв'язку з чим зазначені обставини не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає правомірними висновки місцевого господарського суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог з огляду на вищенаведені законодавчі приписи та повну сплату відповідачем заборгованості з орендної плати за Договором, а тимчасова затримка зі сплати орендної плати в даному випадку не є істотним порушенням умов Договору оренди у розумінні ст. 651 Цивільного кодексу України, що свідчить про відсутність правових підстав для розірвання Договору оренди землі.

Враховуючи, що судом першої інстанції вірно встановлено відсутність обставин, з якими закон пов'язує розірвання договору за рішенням суду, а вимоги про зобов'язання повернути орендовані земельні ділянки, привівши їх у придатний для використання стан, є похідними від розірвання договору, колегія суддів касаційної інстанції вважає правомірним висновок місцевого господарського суду про необхідність відмови і у задоволенні таких вимог.

Зазначені обставини не були враховані апеляційним господарським судом, що призвело до помилкових висновків про необхідність задоволення позовних вимог та скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Крім того, згідно з п. п. 7, 8 ч. 2 ст. 105 ГПК України у постанові апеляційної інстанції мають бути зазначені обставини справи, встановлені апеляційною інстанцією, доводи, за якими апеляційна інстанція відхиляє ті чи інші докази, мотиви застосування законів та інших нормативно-правових актів; у разі скасування або зміни рішення місцевого господарського суду - доводи, за якими апеляційна інстанція не погодилась з висновками суду першої інстанції.

Колегія суддів касаційної інстанції вважає за необхідне відзначити, що в порушення вказаних вимог процесуального законодавства суд апеляційної інстанції, приймаючи оскаржувану постанову, не спростував доказів, на які послався у своєму рішенні суд першої інстанції, та не навів переконливих доводів щодо скасування рішення місцевого господарського суду.

За таких обставин, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що місцевий господарський суд всебічно, повно і об'єктивно розглянув у судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності і керуючись законом, який регулює спірні правовідносини, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог.

Приписами п. 6 ч. 1 ст. 1119 ГПК України передбачено, що касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити в силі одне із раніше прийнятих рішень або постанов.

З урахуванням викладеного, оскільки постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.11.2016 року у даній справі прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а згідно вимог ч. 1 ст. 11110 ГПК України це є підставою для скасування або зміни рішення місцевого або постанови апеляційного господарського суду, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити, постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.11.2016 року - скасувати і залишити в силі господарського суду міста Києва від 25.07.2016 року.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу задовольнити.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.11.2016 року у справі № 910/8002/16 - скасувати.

3. Рішення господарського суду міста Києва від 25.07.2016 року у справі № 910/8002/16 - залишити без змін.

Головуючий суддяО.М. Сибіга

СуддіМ.В. Данилова

В.О. Швець