ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" лютого 2017 р. Справа № 911/117/17

Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомирський мясокомбінат», м. Житомир

до Дочірнього підприємства «Санаторій «Україна» Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», Київська обл., смт Ворзель

про стягнення 23 762,27 гривень

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність б/н від 17.01.2017)

від відповідача: не прибув

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

31.12.2016 Товариство з обмеженою «Житомирський мясокомбінат» (далі ТОВ «Житомирський мясокомбінат»/позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Дочірнього підприємства «Санаторій «Україна» Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» (далі Санаторій «Україна»/відповідач) про стягнення 23 762,27 гривень, з яких: 22 059,54 грн основного боргу, 1 468,39 грн інфляційних втрат та 234,34 грн 3% річних.

Ухвалою господарського суду Київської області від 13.01.2017 порушено провадження в справі №911/117/17, розгляд справи призначено на 30.01.2017.

27.01.2017 через канцелярію господарського суду Київської області від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з неможливістю представника Санаторій «Україна» бути присутнім в судовому засіданні.

Ухвалою господарського суду Київської області від 30.01.2017 розгляд даної справи відкладено на 13.02.2017.

У судове засідання 13.02.2017 представник відповідач не прибув, про причини не прибуття суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання Санаторій «Україна» був повідомлений належним чином.

Водночас, відповідач не скористався правом, наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, та відзив на позовну заяву не надав.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ТОВ «Житомирський мясокомбінат» передав, а Дочірнє підприємство «Санаторій «Україна» Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» прийняло товар загальною вартістю 22 059,54 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями підписаних сторонами видаткових накладних:

- №Ж-00342719 від 18.08.2016 на 6 889,25 грн;

- №Ж-00342934 від 18.08.2016 на 3 587,80 грн;

- №Ж-00346311 від 23.08.2016 на 2 992,75 грн;

- №Ж-00346282 від 23.08.2016 на 2 971,20 грн;

- №Ж-00348769 від 26.08.2016 на 2 500,87 грн;

- №Ж-00348564 від 26.08.2016 на 3 117,67 грн.

Відповідно до наданих суду письмових пояснень позивача, первинними документами, що засвідчують обставини проведення вищезазначеної господарської операції з продажу відповідачеві товару є відповідні видаткові накладні, у той час як договір, на який йдеться посилання в зазначених накладних, діяв до 31.12.2015 та не був пролонгований, а тому поставка товару загальною вартістю 22 059,54 грн за вказаними видатковими накладними відбулась поза межами договору.

Згідно наданих позивачем підписаного сторонами спірних правовідносин акту зведення взаєморозрахунків Санаторій «Україна» та довідки №27 від 27.01.2017 за підписом генерального директора та головного бухгалтера товариства, кошти за поставлений згідно спірних видаткових накладних товар не сплатив, внаслідок чого у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 22 059,54 грн.

З огляду вищенаведеного, посилаючись на те, що відповідач розрахунки за поставлений згідно договору товар не провів, позивач просить стягнути з відповідача, зокрема, 22 059,54 грн основного боргу.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Оскільки відповідачем не надано суду ані відзиву на позовну заяву, ані будь-яких інших доказів, що впливають на вирішення даного спору по суті, суд у відповідності до ст. 75 ГПК України, здійснював розгляд даної справи за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив, що заявлена позовна вимога підлягає задоволенню виходячи з нижченаведеного.

Відповідно до статей 173, 181, 174 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Основними видами господарських зобов'язань є майново-господарські зобов'язання та організаційно-господарські зобов'язання.

Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Виходячи з системного аналізу наведених нормативних приписів, вчинення сторонами дій, пов'язаних із передачею однією особою іншій у власність товару, підтвердженням чого є документи, які оформлюють рух товарно-матеріальних цінностей (видаткові накладні та довіреність), свідчить про виникнення між сторонами цивільно-правових відносин купівлі-продажу, незалежно від підстави виникнення у продавця (постачальника) обовязку по передачі товару: будь-то - виконання умов двосторонньо підписаного договору, чи низка разових поставок, оформлених видатковими накладними та довіреностями на прийняття товару.

З огляду наведеного, суд дійшов висновку, що підписання у 18.08.2016, 23.08.2016 та 26.08.2016 сторонами ТОВ «Житомирський мясокомбінат» та Дочірнього підприємства «Санаторій «Україна» Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» видаткових накладних, що є первинним обліковим документом та фіксує найменування, кількість, ціну товару, тобто містить всі істотні умови договору, свідчить про виникнення між сторонами майново-господарських відносин купівлі-продажу та відповідних зобов'язань.

Відповідно до приписів ст. ст. 655, 692 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Таким чином, підписання 18.08.2016, 23.08.2016 та 26.08.2016 відповідачем спірних видаткових накладних без будь-яких заперечень щодо кількості чи якості переданого товару свідчить про прийняття його відповідачем та, відповідно, породжує для Санаторію «Україна» обовязок оплатити його вартість у повному обсязі у порядку ст. 692 ЦК України з моменту прийняття такого товару, тобто до 19.08.2016, 24.08.2016 та 27.08.2016.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином. Дана норма кореспондує з приписами статей 525, 526 ЦК України.

За таких обставин, беручи до уваги наведені нормативні приписи, оскільки станом на день прийняття рішення відповідач вартість поставленого товару не оплатив, враховуючи арифметичну відповідність заявленої суми боргу обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 22 059,54 грн основного боргу підлягає задоволенню як така, що доведена позивачем належними та допустимими доказами та не спростована у встановленому порядку відповідачем.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем свого обовязку щодо оплати вартості отриманого товару, позивач просить суд стягнути з відповідача 1 468,39 грн інфляційних втрат та 234,34 грн 3% річних, нарахованих:

з 19.08.2016 по 29.12.2016 на 6 889,25 грн заборгованості за видатковою накладною №Ж-00342719 від 18.08.2016;

з 19.08.2016 по 29.12.2016 на 3 587,80 грн заборгованості за видатковою накладною №Ж-00342934 від 18.08.2016;

з 19.08.2016 по 29.12.2016 на 2 992,75 грн заборгованості за видатковою накладною №Ж-00346311 від 23.08.2016;

з 19.08.2016 по 29.12.2016 на 2 971,20 грн заборгованості за видатковою накладною№Ж-00346282 від 23.08.2016;

з 19.08.2016 по 29.12.2016 на 2 500,87 грн заборгованості за видатковою накладною №Ж-00348769 від 26.08.2016;

з 19.08.2016 по 29.12.2016 на 3 117,67 грн заборгованості за видатковою накладною №Ж-00348564 від 26.08.2016.

Відповідно до приписів ст. ст. 610, 625 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, оскільки арифметично вірний розмір заявлених до стягнення сум інфляційних втрат, обрахований судом в межах заявлених позивачем періодів, становить 1 652,90 грн, а суд при прийнятті рішення не може виходити за межі позовних вимог, заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідача 1 468,39 грн інфляційних втрат є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Водночас, оскільки заявлений до стягнення розмір 3% річних, обрахований судом в межах визначених позивачем періодів, є арифметично вірним, заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідача 234,34 грн 3% річних є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, у відповідності до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача у повному обсязі.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ст. ст. 525, 526, 625, 655, 692 Цивільного кодексу України, ст. ст. 173, 174, 181, 193 Господарського кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства «Санаторій «Україна» Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» (08296, Київська обл., м. Ірпінь, смт Ворзель, вул. Карла Лібкнехта, 26, ідентифікаційний код 02649621) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомирський мясокомбінат» (10025, м. Житомир, вул. Сергія Параджанова, 127, ідентифікаційний код 32122069) 22 059 (двадцять дві тисячі пятдесят девять) грн 54 коп. основного боргу, 1 468 (одну тисячу чотириста шістдесят вісім) грн 39 коп. інфляційних втрат, 234 (двісті тридцять чотири) грн 34 коп. 3% річних та 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн 00 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання, і може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено 20.02.2017.

Суддя В.А. Ярема