ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2017 р.Справа № 916/3518/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Туренко В.Б.

суддів Мишкіної М.А., Таран С.В.

при секретарі судового засідання: Земляк А.В.

за участю представників сторін:

від Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1

від Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Опера" ОСОБА_2

від Комунального підприємства "Право" ОСОБА_3

від Одеської міської ради ОСОБА_4

від Департаменту комунальної власності Одеської міської ради не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Одеської міської ради

на ухвалу господарського суду Одеської області від 22.12.2016 року про забезпечення позову

у справі №916/3518/16

за позовом Головного територіального управління юстиції в Одеській області

до відповідачів:

1.Товариства з обмеженою відповідальністю Гранд Опера;

2.Комунального підприємства Право;

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Одеської міської ради, Департаменту комунальної власності Одеської міської ради

про визнання договору оренди недійсним

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2016 року Головне територіальне управління юстиції в Одеській області звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Гранд Опера та Комунального підприємства Право, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Одеської міської ради, Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про визнання договору оренди недійсним.

Одночасно позивач просив вжити заходи до забезпечення позову, шляхом накладення арешту на нежитлові приміщення першого та другого поверхів №810, які в цілому складаються з нежитлових приміщень першого та другого поверхів загальною площею 590,2 кв.м., що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Рішельєвська, 4.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 22.12.2016 року (суддя Петренко Н.Д.) заяву про вжиття заходів забезпечення позову Головного територіального управління юстиції в Одеській області задоволено, накладено арешт на вищезазначене майно.

Не погодившись з ухвалою суду, Одеська міська рада звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила ухвалу від 22.12.2016 року скасувати, в задоволені заяви про забезпечення позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 19.01.2017 року апеляційну скаргу прийнято до провадження із призначенням до розгляду.

Одночасно скаржнику поновлено пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження та відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги до 02.02.2017 року.

31.01.2017 року представником Одеської міської ради через канцелярію суду надані докази сплати судового збору.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 02.02.2017 року розгляд апеляційної скарги відкладено на 16.02.2017 року у зв'язку з необхідністю витребування у місцевого господарського суду копії всіх документів по даній справі, які були на момент прийняття позову та застосування заходів забезпечення позову, продовжено строк вирішення спору на 15 днів.

До початку судового засідання 16.02.2017 року з'ясовано, що ухвалою господарського суду Одеської області від 14.02.2017 року заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою від 22.12.2016 року, скасовано.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, судова колегія зазначає наступне.

Забезпечення позову врегульовано розділом X Господарського процесуального кодексу України.

Так, відповідно до ст. 66 розділу X ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Згідно з ст. 67 ГПК України позов забезпечується: накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу; забороною відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку. Види забезпечення позову повинні бути співвідносними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається забезпечення позову заходами, не передбаченими цим Кодексом.

Пунктом 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 16 Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову встановлено, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Згідно з п. 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №16 Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Отже, найдоцільніше вирішувати питання забезпечення позову на стадії попередньої підготовки справи до розгляду (стаття 65 ГПК). Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Відповідно до п. 7.2. вищевказаної постанови "за позовами про визнання права власності (іншого речового права) або витребування майна арешт може бути лише накладений на індивідуальне визначене майно, і притому лише таке, що відноситься до предмета спору."

Предметом спору в даній справі є лише одна позовна вимога: визнання договору оренди недійсним, жодних вимог стосовно визнання права власності або витребування нерухомого майна не заявлено.

Оскільки зазначена вимога не є майновою, колегія суддів вважає, що відсутній зв'язок між застосованим заходом забезпечення позову (арешту нерухомого майна) і предметом позовної вимоги (визнання договору оренди недійсним).

Крім того, в оскаржуваній ухвалі про забезпечення позову взагалі не визначено, яким чином накладення арешту на нерухоме майно вплине на подальшу можливість фактичного виконання рішення у справі, у чому полягає очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення по даній справі.

Враховуючи викладене, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню.

Керуючись ст. ст. 99, 105, 106 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Одеської міської ради задовольнити.

Ухвалу господарського суду Одеської області від 22.12.2016 року у справі № 916/3518/16 про забезпечення позову скасувати.

Відмовити Головному територіальному управлінню юстиції в Одеській області у задоволенні заяви про застосування заходів забезпечення позову.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постанови законної сили.

Повний текст постанови складено 20.02.2017 року.

Головуючий суддя В.Б. Туренко

Суддя М.А. Мишкіна

Суддя С.В. Таран