ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" лютого 2017 р. Справа № 914/2558/16

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Скрипчук О.С.

суддів Дубник О.П.

ОСОБА_1

При секретарі судового засідання Лагутіні В.Б.

розглянувши апеляційну скаргу Сільськогосподарського Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес» б/н від 20.12.2016 року

на рішення Господарського суду Львівської області від 30.11.2016 року

у справі № 914/2558/16

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрозахист Донбас», смт. Чабани Київської області

до відповідача: Сільськогосподарського Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес», с. Стремільче Львівської області

про стягнення 1 716 035,74 грн.

за участю представників:

від позивача: не зявився;

від відповідача: не зявився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрозахист Донбас» звернулося до Господарського суду Львівської області із позовом до Сільскогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес» про стягнення 1 716 035, 74 грн., а саме 918 628,27 грн. основного боргу, 175 110,50 грн. 20% річних, 59 337,87грн. штрафу, 301 026,48 грн. пені 261 932,62 грн. інфляційних нарахувань.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 30.11.2016 року у справі № 914/2558/16 (суддя Запотічняк О.Д.) позов ТзОВ «Агрозахист Донбас» задоволено частково. Суд виніс рішення, яким стягнув з Сільськогосподарського Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрозахист Донбас» 1 390 104,42 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням Сільськогосподарське Товариство з обмеженою відповідальністю «Прогрес» подало апеляційну скаргу б/н від 20.12.2016 року, в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 30.11.2016 року скасувати в частині задоволення позову, прийняти нове рішення, яким в позові відмовлено.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено норми матеріального і процесуального. А саме скаржник стверджує, що позивач пропустив строк позовної давності, що є підставою для відмови у позові.

Позивачем було подано до суду відзив на апеляційну скаргу № 1 від 17.01.2017 року, в якому просить рішення Господарського суду Львівської області від 30.11.2016 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Сторони явку уповноважених представників у судове засідання (яке відбулось 07.02.2017 року) не забезпечили, незважаючи на те, що про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.04.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрозахист Донбас» (постачальник) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Прогрес» (покупець) було укладено договір поставки №PR15-13 (надалі договір). Згідно умов договору постачальник зобовязався передати у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення, а покупець зобовязався прийняти товар і сплатити за нього грошову суму визначену договором.

Відповідно до п.п. 6.1-6.3 договору, поставка продукції здійснюється на умовах визначених у додатках до цього договору. Перехід права власності здійснюється в момент передачі товару з одночасним прийманням по кількості та якості. Приймання товару по кількості та якості проводиться покупцем в момент його отримання від постачальника. Покупець зобовязаний перевірити кількість товару, його вагу, комплектність, цілісність тари, пломб на ній, а також відсутність ознак пошкодження або псування товару і у випадку їх виявлення негайно, до закінчення приймання, письмово про це заявити постачальнику. При відсутності такої заяви, товар вважається прийнятим покупцем по кількості та якості.

Товар вважається переданим постачальником і прийнятий покупцем по кількості відповідно до кількості вказаної в накладній, по якості відповідно до якості вказаної в сертифікаті якості підприємства-виробника.

Згідно із п. 2.2 договору сторони погодили, що ціна продукції, що поставляється за цим договором, вказується у додатках в національній валюті та визначається залежно від виду товару.

Відповідно до п.3.1 договору, порядок розрахунків за поставлений товар визначається в додатках до даного договору.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами було укладено ряд додатків до договору поставки №PR15-13, згідно з яких, визначено товари які підлягають поставці, їх вартість та порядок оплати, а саме:

- Додаток №1 від 26.04.2013р. до договору. Загальна ціна товару за цим додатком складає 5 334,79 грн. та оплачується в наступному порядку: 100% вартості до 15.05.2013р.

- Додаток №2 від 13.05.2013р. до договору. Загальна ціна товару за цим додатком складає 210 672,00грн. та оплачується в наступному порядку: 100% вартості до 15.05.2013р.

- Додаток №3 від 13.05.2013р. до договору. Загальна ціна товару за цим додатком складає 44 823,48 грн. та оплачується в наступному порядку: 30% вартості до 31.05.2013р., 70% вартості до 15.09.2013р.

- Додаток №4 від 21.05.2013р. до договору. Загальна ціна товару за цим додатком складає 27 928,32 грн. та оплачується в наступному порядку: 30% вартості до 30.06.2013р., 70% вартості до 15.09.2013р.

- Додаток №5 від 22.05.2013р. до договору. Загальна ціна товару за цим додатком складає 2 159,04 грн. та оплачується в наступному порядку: 100% вартості до 31.06.2013р.

- Додаток №6 від 23.05.2013р. до договору. Загальна ціна товару за цим додатком складає 3238,56 грн. та оплачується в наступному порядку: 100% вартості до 31.06.2013р.

- Додаток №7 від 29.05.2013р. до договору. Загальна ціна товару за цим додатком складає 44 550,00 грн. та оплачується в наступному порядку: 100% вартості до 31.06.2013р.

- Додаток №8 від 29.05.2013р. до договору. Загальна ціна товару за цим додатком складає 432 812,16 грн. та оплачується в наступному порядку: 100% вартості до 31.06.2013р.

- Додаток №9 від 29.05.2013р. до договору. Загальна ціна товару за цим додатком складає 41 400,00 грн. та оплачується в наступному порядку: 100% вартості до 31.06.2013р.

- Додаток №10 від 30.05.2013р. до договору. Загальна ціна товару за цим додатком складає 34 690,93 грн. та оплачується в наступному порядку: 30% вартості до 30.06.2013р., 70% вартості до 15.09.2013р.

- Додаток №11 від 12.06.2013р. до договору. Загальна ціна товару за цим додатком складає 52 366,67 грн. та оплачується в наступному порядку: 30% вартості до 15.07.2013р., 70% вартості до 15.09.2013р.

- Додаток №12 від 18.06.2013р. до договору. Загальна ціна товару за цим додатком складає 23 483,72 грн. та оплачується в наступному порядку: 30% вартості до 20.07.2013р., 70% вартості до 30.09.2013р.

- Додаток №13 від 05.07.2013р. до договору. Загальна ціна товару за цим додатком складає 79 443,83 грн. та оплачується в наступному порядку: 30% вартості до 25.07.2013р., 70% вартості до 30.09.2013р.

Додаток №14 від 11.07.2013р. до договору. Загальна ціна товару за цим додатком складає 34 200,00грн. та оплачується в наступному порядку: 30% вартості до 31.07.2013р., 70% вартості до 30.09.2013р.

- Додаток №15 від 17.07.2013р. до договору. Загальна ціна товару за цим додатком складає 30709,38грн. та оплачується в наступному порядку: 30% вартості до 31.07.2013р., 70% вартості до 30.09.2013р.

- Додаток №16 від 27.08.2013р. до договору. Загальна ціна товару за цим додатком складає 41341,68грн. та оплачується в наступному порядку: 30% вартості до 10.09.2013р., 70% вартості до 15.10.2013р.

- Додаток №17 від 29.10.2013р. до договору. Загальна ціна товару за цим додатком складає 35145,72грн. та оплачується в наступному порядку: 30% вартості до 05.11.2013р., 70% вартості до 30.11.2013р.

Факт поставки товару, згідно зазначених вище додатків до договору, підтверджується копіями видаткових накладних, які долучені позивачем до справи і на яких наявні підписи та печатки обох сторін (а.с.71-88). Загальна вартість поставленого товару становить 1 144 300,27 грн.

Позивач при зверненні до суду першої інстанції стверджує, що відповідач свої зобовязання по оплаті поставленого товару виконав частково і станом на дату подання позову до суду за ним числиться заборгованість в сумі 918 628,27 грн. За неналежне виконання договірних зобовязань, відповідачу нараховано 20% річних в сумі 175 110,50, штраф в сумі 59 337,87 грн., пеню в сумі 301 026,48 грн., та інфляційні втрати в сумі 261 932,62 грн.

При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що відповідач сплатив на користь позивача 918 628,27 грн. за отриманий товар згідно договору.

Оскільки відповідач не розрахувався в повному обсязі перед позивачем і не надає документів, які б свідчили про відсутність його вини з невиконання своїх зобовязань, то колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд обґрунтовано визнав доведеним факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем в сумі 918 628,27 грн.

Судом встановлено, що відповідач у відзиві на позову заяву № 30/11/16 від 30.11.2016 року просив суд застосувати строк позовної давності до вимог ТзОВ «Агрозахист Донбас» у даній справі.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як уже зазначалося судом, порядок розрахунків за поставлений товар сторони визначили в додатках до договору. Так найперша оплата повинна була бути проведена відповідачем до 15 травня 2013 року, а остання до 30 листопада 2013 року.

Відповідно до ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Згідно п. 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 29.05.2013, № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» правила переривання перебігу позовної давності (стаття 264 ЦК України) застосовуються господарським судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останній є докази, що підтверджують факт такого переривання. При цьому господарським судом слід мати на увазі таке.

У дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати:визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

В матеріалах справи наявний акт звірки взаєморозрахунків, підписаний представниками позивача та відповідача і скріплений їх печатками, з якого вбачається, що станом на 31.12.2013р. заборгованість СГ ТзОВ «Прогрес» становить 623 938,28 грн.(а.с.117). Даний акт звірки не містить дати складення, однак враховуючи, що він охоплює період станом на 31.12.2013р., слід вважати, що його було складено не раніше 01.01.2014р.

Також в матеріалах справи наявна копія акту звірки взаємрозрахунків за період з 01.01.2013р. по 03.11.2015р., згідно якого заборгованість відповідача становить 918 628,27 грн.

Даний акт звірки також не містить дати складення, однак враховуючи, що він охоплює заборгованість за період з 01.01.2013р. по 03.11.2015р., суд приходить до висновку, що його було складено не раніше 04.11.2015р.

Таким чином строк позовної давності щодо стягнення основної заборгованості в сумі 918 628,27 грн. було перервано, а відтак позивачем не було пропущено строк позовної давності щодо стягнення основної суми заборгованості.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно із положеннями ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем за неналежне виконання договірних зобовязань, нараховано відповідачу 20% річних в сумі 175110,50 грн. (період з 16.09.2013 року по 26.09.2016 року), штраф в сумі 59 337,87грн., пеню в сумі 301 026,48 грн. (період з 16.09.2013 року по 26.09.2016 року), та інфляційні втрати в сумі 261 932,62 грн. (період з 16.09.2013 року по 26.09.2016 року).

Відповідно до п. 7.7 договору сторони погодили, що в разі невиконання покупцем зобовязань щодо сплати отриманого товару та невиконання зобовязань передбачених розділом 3 цього договору, покупець відповідно до ст. 625 ЦК України, сплачує на користь постачальника крім суми заборгованості 20% річних.

Відповідно до п.7.1.1 договору сторони визначили, що за несвоєчасну оплату продукції покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення.

Суд першої інстанції в частині стягнення пені відмовив в задоволенні позову. В цій частині рішення не оскаржується.

Як уже зазначалося судом, відповідач заперечуючи позовні вимоги просив суд відмовити в позові у звязку із спливом строку позовної давності.

Досліджуючи питання пропуску позивачем строку позовної давності щодо вимог про стягнення основного боргу суд встановив, що такий строк було перервано, він розпочався спочатку та не був пропущений позивачем.

Однак, згідно п. 4.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 29.05.2013, № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» зазначає, що визнання боржником основного боргу, в тому числі і його сплата, саме по собі не є доказом визнання ним також і додаткових вимог кредитора (зокрема, неустойки, процентів за користування коштами), а так само й вимог щодо відшкодування збитків і, відтак, не може вважатися перериванням перебігу позовної давності за зазначеними вимогами.

З долучених позивачем до справи розрахунків вбачається, що нарахування індексу інфляції та 20 % річних здійснені на заборгованість, яка виникла по поставках згідно додатків до договору №11-№17: Додаток №11 від 12.06.2013р. строк оплати: 30% вартості до 15.07.2013р., 70% вартості до 15.09.2013р.: Додаток №12 від 18.06.2013р. строк оплати: 30% вартості до 20.07.2013р., 70% вартості до 30.09.2013р.; Додаток №13 від 05.07.2013р. строк оплати: 30% вартості до 25.07.2013р., 70% вартості до 30.09.2013р.; Додаток №14 від 11.07.2013р. строк оплати: 30% вартості до 31.07.2013р., 70% вартості до 30.09.2013р.; Додаток №15 від 17.07.2013р. строк оплати: 30% вартості до 31.07.2013р., 70% вартості до 30.09.2013р.; Додаток №16 від 27.08.2013р. строк оплати: 30% вартості до 10.09.2013р., 70% вартості до 15.10.2013р.; Додаток №17 від 29.10.2013р. строк оплати: 30% вартості до 05.11.2013р., 70% вартості до 30.11.2013р.

Позовна заява у даній справі подана до суду 30.09.2016р. (згідно відмітки на конверті). Відтак суд приходить до висновку, що позивачем було пропущено строк позовної давності щодо стягнення 20 % річних, інфляційних втрат за період з 16.09.2013 року по 29.09.2013 року.

Судом апеляційної інстанції проведено перерахунок пені, 20% річних та інфляційних втрат за період з 30.09.2013р. по 26.09.2016р. та встановлено, що суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача інфляційних витрат в сумі 261 114,26 грн. та 20% річних в сумі 174 047,76 грн.

Щодо стягнення штрафу в розмірі 20% суд зазначає наступне.

Згідно з п.7.8 договору сторони погодили, що в разі прострочення покупцем конкретного платежу, визначеного окремим додатком більше ніж на 10 днів покупець сплачує додатково штраф у розмірі 20% від суми несвоєчасно сплаченого товару.

Право на нарахування позивачем штрафу у розмірі 20% від суми несвоєчасно сплаченого товару виникає в позивача в разі прострочення покупцем конкретного платежу, визначеного окремим додатком більше ніж на 10 днів. Отже, штраф нараховується на 11 день з моменту коли платіж мав бути здійснений, він є одноразовим та не нараховується за певний період часу.

Судом встановлено, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо нарахування 20% штрафу по обох платежах згідно додатку №11 та по перших платежах згідно додатків №12-№16. Таким чином до стягнення підлягає штраф в сумі 36314,13 грн. В задоволенні решти позовних вимог в частині стягнення 20% штрафу слід відмовити у звязку із пропуском строку позовної давності.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 30.11.2016 року відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1.Рішення Господарського суду Львівської області від 30.11.2016 року у даній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Стягнути з Сільськогосподарського Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес» (80235, Львівська область, Радехівський район, с.Стремільче, вул. Центральна,8, ) в дохід держави 28 314,59 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Справу направити в Господарський суд Львівської області.

Головуючий - суддя Скрипчук О.С.

суддя Дубник О.П.

суддя Матущак О.І.