КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2017 р. Справа№ 910/14740/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Гончарова С.А.

Михальської Ю.Б.

за участю представників сторін:

від позивача : Салій М.В. - довіреність №3/14 від 30.12.2016р.

Корольова А.В. - довіреність №05-69 від 18.11.2016р.

від відповідача : Семенчук В.Ю - довіреність б/н від 10.02.2017р.

від третьої особи: не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2016р.

у справі № 910/14740/16 (суддя Плотницька Н.Б.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Росава"

до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю

"Кременчуцький шкірзавод"

про визнання припиненими правовідносин за договором поруки

В судовому засіданні 15.02.2017р. відповідно до ст. ст. 85, 99 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Росава" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання такою, що припинена порука за договором поруки № 87 від 10.08.2009, укладеним між Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит", Товариством з обмеженою відповідальністю "Кременчуцький шкірзавод" та Приватним акціонерним товариством "Росава" (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що зобов'язання за договором поруки №87 від 10.08.2009, укладеним між Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит", Товариством з обмеженою відповідальністю "Кременчуцький шкірзавод" та Приватним акціонерним товариством "Росава" в забезпечення виконання зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчуцький шкірзавод", що випливає з кредитного договору № 1280м-08 від 26/12/2008 від 26.07.2011, припинилися, у зв'язку з тим, що сторонами кредитного договору змінено зобов'язання божника за договором щодо розміру відсоткової ставки за користування кредитом та строку повернення кредитних коштів, що призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.11.2016р. у справі №910/14740/16 позов задоволено повністю.

Визнано такою, що припинена поруку за договором поруки № 87 від 10.08.2009, укладеним між Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит", Товариством з обмеженою відповідальністю "Кременчуцький шкірзавод" та Приватним акціонерним товариством "Росава". Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу 16.12.2016р. передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Гончаров С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.12.2016р. колегією суддів в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 15.02.2017р.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 15.02.2017р. підтримав апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову у задоволенні позову.

Представники позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 15.02.2017р. заперечували проти доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі, просили залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Представник третьої особи в судове засідання апеляційної інстанції 15.02.2017р., будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, не з'явився, причини його неявки суду не відомі. Оскільки його явка в судове засідання обов'язковою не визнавалась, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у його відсутність за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 1 статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 26.12.2008р. між Відкритим акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" (банк за договором), правонаступником прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит", та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кременчуцький шкірзавод" (позичальник за договором) укладено договір про мультивалютну кредитну лінію № 1280м-08, відповідно до умов якого банк надає позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, терміновості, платності і цільового використання.

Надання кредитних коштів буде здійснюватися окремими частинами на умовах, визначених цим договором в межах відновлювальної мультивалютної кредитної лінії з лімітом максимальної заборгованості 50 000 000,00 грн. і з урахуванням його зменшення згідно з графіком зниження ліміту, зі сплатою за користування кредитними коштами відсотків згідно з пунктом 3.1 цього договору.

У відповідності до пункту 2.5 кредитного договору позичальник зобов'язується повернути кредит банку згідно з Графіком погашення кредиту, строк повернення кредиту до 31.12.2009р.

В подальшому між банком та позичальником було укладено ряд додаткових угод до договору про мультивалютну кредитну лінію № 1280м-08 від 26.12.2008р., якими сторони вносили зміни та доповнення до вказаного кредитного договору, зокрема, змінювали розмір кредитних коштів, граничну дату повернення кредиту, розмір процентної ставки.

Зокрема, 29.06.2009р. між Відкритим акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" (банк за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кременчуцький шкірзавод" (позичальник за договором) укладено додаткову угоду до договору про мультивалютну кредитну лінію №1280м-08 від 26.12.2008, відповідно до умов якої сторони вирішили змінити умови договору та викласти його в іншій редакції.

Відповідно до пункту 1.1. кредитного договору в редакції додаткової угоди від 29.06.2009р. банк надає позичальнику кредит в сумі 122 000 000,00 грн., а позичальник зобов'язується повернути отримані грошові кошти 28.07.2010р. включно, зі сплатою за користування кредитними коштами відсотків згідно з пунктом 3.1. даної угоди.

У відповідності до пункту 2.2 кредитного договору в редакції додаткової угоди від 29.06.2009р. позичальник зобов'язується повернути кредит банку згідно з Графіком погашення кредиту, строк повернення кредиту до 28.06.2010р. включно, шляхом перерахування грошових коштів на позичковий рахунок.

Згідно з пунктом 3.1 кредитного договору в редакції додаткової угоди від 29.06.2009р. сторони погодили, що банк нараховує, а позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитними коштами окремо по кожному - траншу, виходячи з таких процентних ставок: а) по кредиту в Національній валюті України - гривні, який обліковується на рахунку № 25 03, МФО 300131 - 20% річних за період з дня видачі до строку, вказаного в пункті 2.2, цього договору; - по кредиту в Національній валюті України - гривні, який враховується на рахунку № 25 04, МФО 300131 - 15% річних за період з дня видачі до строку, зазначеного в пункті 2.2, цього договору; по кредиту в доларах США - 12,5% річних за користування траншем в період з дня видачі до строку, зазначеного в пункті 2.2 цього договору; б) у разі порушення позичальником термінів погашення згідно з графіком погашення кредиту, встановленого в пункті 2.2 цього договору: по кредиту в Національній валюті України - гривні 40% річних від суми невиконаного своєчасно зобов'язання по кредиту відповідно до вищевказаного графіку, за період часу з моменту непогашення суми кредиту (частини кредиту) до дня фактичного погашення цієї позичкової (основний) заборгованості; по кредиту в доларах США - 25% річних від суми невиконаного своєчасно зобов'язання по кредиту відповідно до вищевказаного графіку, за період часу з моменту непогашення суми кредиту (частини кредиту) до дня фактичного погашення цієї позичкової (основної) заборгованості; в) - по кредиту в Національній валюті України - гривні - 40% річних за період з 29.06.2010р. до дня фактичного погашення позичкової заборгованості; по кредиту в доларах США - 28% річних за період з 29.06.2010р. до дня фактичного погашення позичкової заборгованості.

07.08.2009р. між Відкритим акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" (банк за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кременчуцький шкірзавод" (позичальник за договором) укладено додаткову угоду до договору про мультивалютну кредитну лінію № 1280м-08 від 26.12.2008р., відповідно до умов якої сторони вирішили змінити пункт 1.1 договору та викласти його в іншій редакції: "банк надає позичальнику кредит в сумі 121 907 905,00 грн., а позичальник зобов'язується повернути отримані грошові кошти 28.07.2010р. включно, зі сплатою за користування кредитними коштами відсотків згідно з пунктом 3.1. даної угоди."

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з нормами частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У відповідності до норм статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною 1, 2 статті 1056-1 Цивільного кодексу України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

В забезпечення виконання зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчуцький шкірзавод" (позичальник), що випливає з кредитного договору № 1208м-08 від 26.12.2008р. між Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" (кредитор за договором), Товариством з обмеженою відповідальністю "Кременчуцький шкірзавод" (боржник за договором) та Приватним акціонерним товариством "Росава" (поручитель за договором) укладено договір поруки № 87 від 10.08.2009р., відповідно до умов якого поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань за кредитним договором № 1280 м-08 від 26.12.2008 (далі - кредитний договір), укладеного між кредитором і боржником, щодо надання боржника кредиту в розмірі 121 907 905,00 грн. 00 коп., зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами, відповідно до пункту 3.1 кредитного договору.

Відповідно до пункту 3.1 договору поруки поручитель свідчить, що він ознайомлений з кредитним договором і згоден є його умовами.

Згідно з пунктом 2.2 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, в тому числі за основним боргом, оплаті щомісячних і/або щоквартальних відсотків і підвищених відсотків, комісійної винагороди, оплати неустойки по основному боргу і відсоткам, а також по відшкодуванню всіх збитків.

У відповідності до пункту 2.3. договору поруки у разі непогашення боржником заборгованості за кредитним договором протягом 1-го банківського дня з моменту настання терміну сплати відсотків, основного боргу або комісійної винагороди, передбачених кредитним договором, у кредитор настає повне право вимоги сплати боргу в повному обсязі від поручителя.

У разі невиконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором в зазначені у договорі строки, поручитель зобов'язується не пізніше 2-х банківських днів з моменту повідомлення його кредитором (письмового або телетрансміссіонного) про невиконання боржником прийнятих на себе зобов'язань сплатити необхідну кредитором грошову суму, шляхом її перерахування на рахунок кредитора будь-яким способом, вказаним кредитором (пункт 3.1. договору поруки).

Відповідно до пункту 4.4. договору поруки внесення змін і доповнень до кредитного договору, в наслідків якого збільшується об'єм відповідальності поручителя, не допускається без погодження з поручителем.

Положеннями розділу 5 договору поруки сторони погодили, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання. Порука також припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання терміну виконання зобов'язання за кредитним договором не пред'явив вимоги до поручителя. Порука припиняється з інших підстав, передбачених чинним законодавством України.

Задовольняючи позов, місцевий господарський суд дійшов висновку, що у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки чи строку повернення кредиту навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду, виходячи з наступного.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, колегія суддів дійшла висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поруки.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права; припинення правовідношення тощо. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За змістом ст.ст. 559, 598 ЦК України припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати.

Кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, тому виходячи із загальних засад цивільного законодавства і господарського судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін, у разі невизнання кредитором права поручителя на припинення зобов'язання за договором поруки, передбаченого ст. 559 ЦК України, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України (постанова Верхового Суду України від 21.05.2012 у справі №6-20цс11).

За приписами статті 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Таким чином, обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Згідно зі ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, порука є спеціальним заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання, чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, і кредитором боржника.

Статтею 559 Цивільного кодексу України визначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності:

1. Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

2. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем.

3. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника.

4. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом

Тобто, закон пов'язує припинення договору поруки, на підставі частини 1 статті 559 Цивільного кодексу України, зі зміною основного зобов'язання за відсутності на це згоди поручителя та зумовленим такою зміною збільшенням обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного зобов'язання, забезпеченого порукою.

Виходячи з аналізу зазначеної правової норми, порука припиняється за дії двох умов: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання; ці зміни призвели, або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Зокрема, до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; установлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо (постанова Верховного Суду України від 24.06.2015 у справі № 6-701цс15).

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України № 3-196гс14 від 23.12.2014, № 6-172цс12 від 20.02.2013, № 6-18цс11 від 21.05.2012, № 6-112цс12 від 10.10.2012.

За своєю правовою природою надання поручителем згоди на внесення до основного зобов'язання змін є одностороннім правочином, який за змістом і формою має відповідати вимогам ЦК України та відображати волевиявлення особи (у даному випадку - поручителя).

У постанові Верховного Суду України від 05.06.2013 у справі № 6-43цс13 зазначено, що згода поручителя на збільшення обсягу своєї відповідальності має бути очевидною і наданою у спосіб, передбачений договором поруки. Випадкова поінформованість поручителя про внесення змін до основного зобов'язання і навіть відсутність з його боку заперечень про збільшення обсягу його відповідальності не може розглядатись як надання ним згоди на такі зміни.

Таким чином колегія суддів погоджується з правомірним висновком місцевого господарського суду, що при укладенні додаткових угод до кредитного договору сторонами кредитного договору без згоди на те поручителя було збільшено обсяг його відповідальності за договором, оскільки додатковою угодою від 12.01.2010р. змінено граничну дату повернення кредиту до 28.10.2011р., додатковою угодою від 28.10.2011р. змінено граничну дату повернення кредиту до 27.10.2013р. та додатковою угодою від 25.10.2013р. змінено граничну дату повернення кредиту до 27.10.2015р., що є відстроченням виконання боржником зобов'язань з повернення кредитних коштів, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування кредитними коштами.

Відповідачем під час розгляду справи не надано жодних доказів погодження з позивачем змін до кредитного договору, передбачених додатковими угодами від 12.01.2010р., та від 28.10.2011р.

Колегія суддів зазначає, що внесені додатковими угодами від 12.01.2010р., від 28.10.2011р., від 25.10.2013р. зміни у їх системному взаємозв'язку потягли до збільшення періодів нарахування процентів за користування кредитними коштами та, як наслідок, до збільшення загальної суми таких процентів, а відтак і до збільшення відповідальності поручителя, а також врахувавши відсутність доказів, які б свідчили, що поручитель був обізнаний із умовами додаткових угод від 12.01.2010р., від 28.10.2011р., від 25.10.2013р. та надавав згоду на їх укладення, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що порука Приватного акціонерного товариства "Росава" за договором поруки № 87 від 10.08.2009р. припинилась на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Посилання апелянта на те, що заборгованість боржника перед кредитором становить 84 114 046, 75 грн. (справа №917/1008/16), а поручитель зобов"язався відповідати перед кредитором за своєчасне виконання зобов"язань кредитора лише в розмірі 121 907 905, 00 грн., не узгоджуються з матералами справи, оскільки відповідно до п. 1.1. Договору поруки поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань за кредитним договором №1280 м-08 від 26.12.2008р., укладеного між кредитором і боржником, щодо надання боржника кредиту в розмірі 121 907 905,00 грн. 00 коп., а також зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами, відповідно до пункту 3.1 кредитного договору.

Щодо посилань апелянта на те, що додатковою угодою від 27.03.2014р. одночасно зі збільшенням відсоткової ставки за користування кредитними коштами в гривні до 23% та 46% (поручителем погоджено відповідно 20% та 40% відповідно), суттєво було зменшено розмір відсоткової ставки за користування коштами по кредиту в доларах США - 8,5% та 17%, при погоджених поручителем 12,5% та 25%, колегія суддів зазначає наступне.

Не обов"язковим є збільшення суми, яка підлягає стягненню з поручителя, до збільшення відповідальності відносяться також випадки, коли така зміна може гіпотетично настати. Відстрочення повернення кредиту призводить до збільшення відповідальності шляхом збільшення періоду, за який нараховуються відсотки за користування чужими грошовими коштами, а також збільшення відсоткової ставки за користування кредитом призводить до збільшення ліміту відповідальності поручителя.

Як вже зазначалось вище, додатковими угодами від 12.01.2010р., від 28.10.2011р., від 25.10.2013р. було встановлено новий термін повернення кредиту, внаслідок чого обсяг відповідальності поручителя збільшувався.

Враховуючи вищевикладене, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що порука, яка виникла на підставі укладеного між Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит", Товариством з обмеженою відповідальністю "Кременчуцький шкірзавод" та Приватним акціонерним товариством "Росава" договору поруки № 87 від 10.08.2009, є припиненою, у зв'язку з чим позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Росава" про визнання поруки за договором поруки № 87 від 10.08.2009 припиненою є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Таким чином, враховуючи те, що судом першої інстанції, крім іншого, правильно зазначено встановлені обставини справи та законодавство, яким вірно керувався суд при прийнятті оскаржуваного рішення, вимоги апелянта щодо скасування рішення є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно ст. ст. 32-34 ГПК України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2016р. у справі №910/14740/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2016р. у справі №910/14740/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/14740/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді С.А. Гончаров

Ю.Б. Михальська