ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2017р. Справа№ 914/104/17

Господарський суд Львівської області у складі судді Гутьєвої В.В.

при секретарі Петровській Н.Я.

розглянувши матеріали справи за позовом Приватного підприємця ОСОБА_1, с. Малнів Мостиського р-ну Львівської області

до відповідача : Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Долинське", с. Долинське Ренівського р-ну Одеської області

про стягнення 155 928,95 грн.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 - представник

від відповідача: Сойка К.С. - представник

Відповідно до ст.20 ГПК України роз'яснено право відводу судді. Відводу судді заявлено не було. На підставі ст.22 ГПК України роз'яснено процесуальні права та обов'язки сторін.

ВСТАНОВИВ:

Суть заяви: Позов заявлено Приватним підприємцем ОСОБА_1 до відповідача 1: Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Долинське" та до відповідача 2: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення 155 928,95 грн. втрат від інфляції.

Ухвалою суду від 13.01.2017 р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 06.02.2017 р.

Ухвалою від 06.02.2017 р. прийнято відмову позивача від позову в частині позовних вимог до відповідача 2: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1). Провадження у справі № 914/104/17 в частині позовних вимог до відповідача 2: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) судом припинено. Судове засідання відкладено на 20.02.2017 р.

20.02.2017 р. представник позивача в судове засідання з'явився, вимоги ухвали суду від 13.01.2017 р. виконав повністю. 17.02.2017 р. представник позивача подав на адресу суду заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої просить суд стягнути з Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Долинське" на користь Приватного підприємця ОСОБА_1 112 646,15 грн. втрат від інфляції та 1 689,69 грн. судового збору. Крім того, представник позивача просить суд винести ухвалу про повернення судового збору ПП ОСОБА_1 на суму 649,24 грн., сплаченого платіжним дорученням № 187861037 від 29.12.2016 р. Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. Відтак, заява Приватного підприємця ОСОБА_1 про зменшення позовних вимог підлягає задоволенню, а справу № 914/104/17 необхідно розглядати в межах зменшених позовних вимог.

20.02.2017 р. представник відповідача в судове засідання з'явився, вимоги суду від 13.01.2017 р. виконав повністю, 03.02.2017 р. подав на адресу суду відзив на позовну заяву(за вхідн. № 4613/16 від 03.02.2017 р.), відповідно до якого сума втрат від інфляції, яка підлягає стягненню з відповідача становить 2 300,32 грн.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши подані докази, заслухавши в судовому засіданні представників сторін, суд встановив.

Між Приватним підприємцем ОСОБА_1 (надалі - позивач) та Сільськогосподарським виробничим кооперативом "ДОЛИНСЬКЕ" (надалі - відповідач) укладено договір № 1 про надання послуг від 01 червня 2011 року та угоду від 20 червня 2014 року про порядок погашення боргу до договору № 1 про надання послуг від 01 червня 2011 року.

Відповідно до договору № 1 про надання послуг від 01.06.2011 р. позивач (виконавець за договором) виконав на користь відповідача (замовник за договором) роботи зі збору сільськогосподарських зернових культур. Вартість виконаних робіт становила 234 030,00 грн. Виконання позивачем вказаних робіт підтверджується актом виконаних робіт від 20 липня 2011 року, який долучено до матеріалів справи.

Згідно з п. 6.2 договору № 1 про надання послуг від 01.06.2011 р. відповідач повинен був провести кінцевий розрахунок за виконані роботи упродовж 3 (трьох) днів з моменту підписання акту прийому-передачі наданих послуг (виконаних робіт). Відповідач повинен був провести остаточний розрахунок за виконані роботи не пізніше 23 липня 2011 року.

23 липня 2011 року відповідач перерахував 30 000,00 грн. на поточний рахунок позивача в якості часткової оплати за виконані роботи.

27 липня 2011 року відповідач перерахував 20 000,00 грн. на поточний рахунок позивача в якості часткової оплати за виконані роботи.

Для врегулювання правовідносин між сторонами - між позивачем та відповідачем, які виникли на підставі договору № 1 про надання послуг від 01.06.2011 р., сторони уклали між собою угоду про порядок погашення боргу від 20.06.2014 р. Відповідно до п. 3 угоди про порядок погашення боргу від 20.06.2014 р. сторони домовились врегулювати існуючі правовідносини між собою наступним чином: замовник (Сільськогосподарський виробничий кооператив "Долинське") зобов'язаний здійснити оплату заборгованості на суму 184 030,00 грн. шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок виконавця (Приватного підприємця ОСОБА_1) до 01.08.2014 р.; за користування чужими грошовими коштами замовник зобов'язаний сплатити виконавцю 30 % річних від суми заборгованості (184 030,00 грн.), що становить 165 627,00 грн. за період прострочення оплати заборгованості замовником, а саме: з 20.06.2011 р. до 20.06.2014 р. (період прострочення - три роки) шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок виконавця до 01.08.2014 р. Виконання цієї угоди сторонами свідчить про відсутність будь-яких заборгованостей та претензій сторін одна до одної. У випадку невиконання або невчасного виконання замовником умов даної угоди, виконавець має право стягнути суму заборгованості та проценти за користування чужими коштами в судовому порядку (п. п. 4, 5 угоди від 20.06.2014 р.).

Після укладення та підписання угоди від 20.06.2014 р. відповідач оплатив частину заборгованості, а саме: 10.07.2014 р. - 80 000,00 грн. 15.07.2014 р. - 100 000,00 грн.

27.01.2015 р. Приватний підприємець ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до Господарського суду Львівської області про стягнення заборгованості солідарно з Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Долинське" та ФО-П ОСОБА_5 Рішенням Господарського суду Львівської області від 06.05.2015 р. у справі 914/252/15 уточнені (зменшені) позовні вимоги Приватного підприємця ОСОБА_1 задоволено. Вирішено стягнути з Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Долинське" (68810, Одеська область, Ренівський район, с. Долинське, ) на користь Приватного підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) 4 030,00 грн. суми основного боргу, 165 627,00 грн. процентів за користування чужими коштами, 13 963,78 грн. втрат від інфляції та 3 672,42 грн. судового збору. Судом прийнято відмову позивача від позову в частині позовних вимог до Приватного підприємця ОСОБА_5. Провадження у справі в частині позовних вимог до Приватного підприємця ОСОБА_5 судом припинено.

Погашення заборгованості відповідача перед позивачем після винесення рішення Господарським судом Львівської області від 06.05.2015 р. у справі 914/252/15 відбувалось наступним чином: 29.07.2016 р. відповідач оплатив частину заборгованості на суму 60 000,00 грн., 30.09.2016 р. з відповідача було стягнуто ВДВС Ренійського РУЮ Одеської області 127 293,20 грн. на виконання рішення Господарського суду Львівської області від 06.05.2015 р. у справі 914/252/15. Відтак, остаточний розрахунок відповідача перед позивачем завершився 30.09.2016 р.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного:

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно з ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, в тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 179 ГК України визначено, що майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Згідно з ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, між Приватним підприємцем ОСОБА_1 (надалі - позивач) та Сільськогосподарським виробничим кооперативом "ДОЛИНСЬКЕ" (надалі - відповідач) укладено договір № 1 про надання послуг від 01 червня 2011 року та угоду від 20 червня 2014 року про порядок погашення боргу до договору № 1 про надання послуг від 01 червня 2011 року.

Відповідно до договору № 1 про надання послуг від 01.06.2011 р. позивач (виконавець за договором) виконав на користь відповідача (замовник за договором) роботи зі збору сільськогосподарських зернових культур. Вартість виконаних робіт становила 234 030,00 грн. Виконання позивачем вказаних робіт підтверджується актом виконаних робіт від 20 липня 2011 року, який долучено до матеріалів справи.

Відповідно до договору № 1 про надання послуг від 01.06.2011 р. позивач (підрядник за договором) виконав на користь відповідача роботи по збору сільськогосподарських зернових культур. Вартість виконаних робіт становила 234 030,00 грн. Виконання вказаних робіт підтверджується актом виконаних робіт від 20 липня 2011 року, який долучено до матеріалів справи.

Згідно з п. 6.2 договору № 1 про надання послуг від 01.06.2011 р. відповідач повинен був провести кінцевий розрахунок за виконані роботи упродовж 3 (трьох) днів з моменту підписання акту прийому-передачі наданих послуг (виконаних робіт), тобто розрахунок повинен здійснитись не пізніше 23 липня 2011 року.

23 липня 2011 року відповідач перерахував 30 000,00 грн. на поточний рахунок позивача в якості часткової оплати за виконані роботи.

27 липня 2011 року відповідач перерахував 20 000,00 грн. на поточний рахунок позивача в якості часткової оплати за виконані роботи.

Для врегулювання правовідносин між позивачем та відповідачем, які виникли на підставі договору № 1 про надання послуг від 01.06.2011 р., сторони уклали між собою угоду про порядок погашення боргу від 20.06.2014 р. Відповідно до п. 3 угоди про порядок погашення боргу від 20.06.2014 р. сторони домовились врегулювати існуючі правовідносини між собою наступним чином: замовник (Сільськогосподарський виробничий кооператив "Долинське") зобов'язаний здійснити оплату заборгованості на суму 184 030,00 грн. шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок виконавця (Приватного підприємця ОСОБА_1) до 01.08.2014 р.; за користування чужими грошовими коштами замовник зобов'язаний сплатити виконавцю 30 % річних від суми заборгованості (184 030,00 грн.), що становить 165 627,00 грн. за період прострочення оплати заборгованості замовником, а саме: з 20.06.2011 р. до 20.06.2014 р. (період прострочення - три роки) шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок виконавця до 01.08.2014 р. Виконання цієї угоди сторонами свідчить про відсутність будь-яких заборгованостей та претензій сторін одна до одної. У випадку невиконання або невчасного виконання замовником умов даної угоди, виконавець має право стягнути суму заборгованості та проценти за користування чужими коштами в судовому порядку (п. п. 4, 5 угоди від 20.06.2014 р.). Відтак, сторони за взаємною згодою змінили порядок і строки проведення розрахунків за виконані роботи і встановили остаточну дату проведення розрахунків 01.08.2014 р.

Доказів її розірвання, визнання недійсною чи доказів внесення змін чи доповнень до неї у встановленому чинним законодавством порядку суду не надано.

Угода є двосторонньою, відтак, передбачає зобов"язання двох сторін, а саме: замовника - Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Долинське" і виконавця - ПП ОСОБА_1

Статтею 6 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Згідно з ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Згідно із ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов"язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов"язковим для виконання сторонами.

Статтею 653 ЦК України передбачено, що у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Частиною 1 ст. 604 ЦК України визначено, що однією з підстав припинення зобов'язання є домовленість сторін.

Відповідно до встановленої Верховним судом України правової позиції підтверджено що, якщо після настання дати розрахунків за поставлений товар сторонами за взаємною згодою змінюється строк таких розрахунків, стягнення штрафних санкцій за період до дати відтермінування є неможливим (постанова ВСУ у справі № 924/1230/14 від 01.07.2015 р., постанова ВСУ у справі № 927/1733/14 від 11.11.2015 р.). Відтак, вимоги позивача щодо стягнення нарахувань за період до 01.08.2014 р. задоволенню не підлягають.

Відповідно до рішення Господарського суду Львівської області від 06.05.2015 р. у справі 914/252/15, судом вирішено уточнені (зменшені) позовні вимоги Приватного підприємця ОСОБА_1 задоволити. Вирішено стягнути з Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Долинське" (68810, Одеська область, Ренівський район, с. Долинське, ) на користь Приватного підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) 4 030,00 грн. суми основного боргу, 165 627,00 грн. процентів за користування чужими коштами, 13 963,78 грн. втрат від інфляції за період з 02.08.2014 р. до 30.11.2014 р. та 3 672,42 грн. судового збору.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішення Господарського суду Львівської області від 06.05.2015 р. у справі 914/252/15 не оскаржувалось в апеляційному та касаційному порядку, відтак, набрало законної сили.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 06.05.2015 р. у справі 914/252/15 встановлено факт, що на дату прийняття рішення сума основної заборгованості відповідача перед позивачем становила 4 030,00 грн.

Погашення заборгованості відповідача перед позивачем після винесення рішення Господарського суду Львівської області від 06.05.2015 р. у справі 914/252/15 відбувалось наступним чином: 29.07.2016 р. відповідач оплатив частину заборгованості на суму 60 000,00 грн., 30.09.2016 р. з відповідача примусово стягнуто ВДВС Ренійського РУЮ Одеської області 127 293,20 грн. на виконання рішення Господарського суду Львівської області від 06.05.2015 р. у справі 914/252/15. Відтак, остаточний розрахунок відповідача перед позивачем завершився 30.09.2016 р.

У заяві позивача про зменшення позовних вимог позивач нарахував індекс інфляції на основну суму заборгованості та на відсотки за період з 23.07.2011 р. до 01.08.2014 р., а також за період з 01.12.2014 р. до 29.09.2016 р. Відтак, у заяві про зменшення позовних вимог позивач просить стягнути з Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Долинське" на користь Приватного підприємця ОСОБА_1 112 646,15 грн. втрат від інфляції та 1 689,69 грн. судового збору.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розрахунок втрат від інфляції повинен розраховуватись на суму боргу 4 030,00 грн. за період з 01.12.2014 р.(тобто період часу, за який втрати від інфляції вже було стягнуто на підставі рішення Господарського суду Львівської області від 06.05.2015 р. у справі 914/252/15) і до дня фактичного погашення суми заборгованості - 30.09.2016 р.). Здійснивши розрахунок втрат від інфляції на суму боргу 4 030,00 грн., суд дійшов висновку, що за період з 01.12.2014 р. до 30.09.2016 р. втрати від інфляції повинні становити 2 300,14 грн.

Відповідно до п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до статті 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно з ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Оцінивши зібрані у справі докази, дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, cуд дійшов висновку, що позовні вимоги необхідно задоволити частково, стягнути з відповідача: Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Долинське" на користь позивача: Приватного підприємця ОСОБА_1 2 300,14 грн. - втрат від інфляції, в задоволенні решти вимог необхідно відмовити.

Оскільки спір виник через неправомірні дії відповідача, суд, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладає судові витрати пропорційно до задоволених вимог на відповідача в розмірі 34,47 грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 1, 12, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 82, 82-1, 84, 85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з відповідача: Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Долинське" (68810, Одеська область, Ренійський р-н, с. Долинське; код ЄДРПОУ № 03767972) на користь позивача: Приватного підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2; ідентифікаційний номер НОМЕР_2) 2 300,14 грн. - втрат від інфляції, 34,47 грн. судового збору.

3. У задоволенні решти вимог відмовити.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

У судовому засіданні 20.02.2017 р. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення, повний текст рішення складений та підписаний 23.02.2017 р.

Суддя Гутьєва В.В.