ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2017 р.Справа № 922/4780/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

при секретарі судового засідання Рученко К.Д.

розглянувши справу

за позовом Акціонерної компанії "Харківобленерго", м. Харків
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1
про стягнення 3039,98 грн.
за участю представників сторін:

позивача - Калініна О.О. (довіреність № 01-16юр/4176 від 30.05.2016 р.);

відповідача - ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:

Акціонерна компанія "Харківобленерго" м. Харків (далі за текстом - позивач) звернулась до господарського суду Харківської області з позовною заявою в якій просить суд стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1 (далі за текстом - відповідач) 3039,98 грн. заборгованості за укладеним між сторонами договором оренди нежитлового приміщення № 1/25/11 від 25.11.2009 р.

Позов обґрунтовано з посиланням не належне виконання відповідачем своїх зобов'язань за зазначеним договором щодо вчасної та повної оплати витрат зі сплати земельного податку, пропорційної тій площі будівлі, яку орендує останній за зазначеним договором.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 03.01.2017 р. зазначений позов прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 17.01.2017 р.

Ухвалами господарського суду Харківської області від 17.01.2017 р. та від 07.02.2017 р. розгляд справи відкладався.

Відповідач надав суду заперечення на позовну заяву (вх. № 5217 від 15.02.2017 р.) в яких просить суд в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що укладений між сторонами договір оренди нежитлового приміщення № 1/25/11 від 25.11.2009 р. не містить п. 4.7. яким позивач обґрунтовує власні позовні вимоги щодо зобов'язання відповідача відшкодувати вартість земельного податку; що позивач не укладав зазначеного договору на умовах позивача та не погоджувався на внесення до нього змін, які встановлюють його обов'язок відшкодувати вартість земельного податку.

Позивач надав суду письмові пояснення (вх. № 6078 від 21.02.2017 р.) в яких наполягає на укладанні сторонами договору оренди нежитлового приміщення № 1/25/11 від 25.11.2009 р. саме в редакції доданій позивачем до позовної заяви, та яка містить п. 4.7. договору. Крім того, позивач також зазначає, що зазначений договір в цій же редакції був затверджений Наглядовою радою АК «Харківобленерго» протоколом від 23.11.2009 р. № 22, а відповідач з дати укладання договору по березень 2016 р. відшкодовував вартість земельного податку, пропорційної тій площі будівлі, яку орендує останній за зазначеним договором, тобто усвідомлював та визнавав факт наявності в нього зобов'язань, визначених п. 4.7. договору.

На судове засідання 21.02.2017 р. прибув представник позивача та відповідач.

Представник позивача підтримує позицію, викладену в позовній заяві, просить її задовольнити.

Відповідач просить суд в задоволенні позову відмовити.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив:

Як свідчать матеріали справи, 25.11.2009 між позивачем, як орендодавцем, та відповідачем, як орендарем, укладено договір оренди нежитлового приміщення (далі - Договір), згідно з умовами якого позивач передав відповідачу у строкове платне користування (оперативний лізинг за визначенням Закону України "'Про оподаткування прибутку підприємств") будівлі, зокрема столярну майстерню, інв. № 825415/03, площею 80,3 кв. м та гараж на 3 бокси, інв. № 825417/01, площею 105,9 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (пп. 1.1 та 1.2 Договору).

Відповідно до п. 3.1 та 3.3 Договору він набуває чинності з моменту його затвердження Наглядовою радою АК ''Харківобленерго" та діє протягом 35 місяців до 23.10.2012 р. В разі відсутності письмового попередження будь-якої із сторін про припинення дії Договору за один місяць до закінчення строку оренди, цей договір вважатиметься продовженим на той же строк та на тих же умовах.

Факт передачі об'єктів що є предметом договору оренди у користування відповідача підтверджується актом приймання-передачі за договором оренди № 1/25/11 від 25.11.2009.

Як свідчать матеріали справи, сторони договору в процесі його виконання не заявляли про припинення договірних зобов'язань, внаслідок чого цей договір станом на момент винесення даного рішення є діючим.

Пунктом 4.7 Договору передбачений обов'язок Відповідача своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати Позивачу на підставі наданих рахунків витрати, пов'язані зі сплатою земельного податку або орендної плати за землю, пропорційно тій частині площі будівлі, яка є об'єктом оренди.

Як свідчать матеріали справи, відповідач в процесі виконання умов договору до березня 2016 року повністю або частково відшкодовував на користь позивача витрати, пов'язані зі сплатою земельного податку згідно з виставленими позивачем рахунками.

Проте, в подальшому останній відмовився сплачувати на користь позивача зазначені платежі, та ігнорував надіслані позивачем на його адресу відповідні рахунки.

Як свідчать матеріали справи, відповідач, всупереч умовам укладеного між сторонами договору не відшкодовував витрати зі сплати земельного податку, пропорційно площі, яку він орендує, за червень 2015 року та за період з січня 2016 року по вересень 2016 року., внаслідок чого за ним утворилась заборгованість на загальну суму 3 039,98 грн., що складається з заборгованості за:

червень 2015 року в сумі 110,09 грн.,

січень 2016 року в сумі 79,19 грн.,

лютий 2016 року в сумі 79,19 грн.,

березень 2016 року в сумі 395,93 грн.,

квітень 2016 року в сумі 395,93 грн.,

травень 2016 року в сумі 395,93 грн.,

червень 2016 року в сумі 395,93 грн.,

липень 2016 року в сумі 395,93 грн.,

серпень 2016 року в сумі 395,93 грн.,

вересень 2016 року в сумі 395,93 грн.

Матеріали справи також свідчать про те, що здійснюючи розрахунок земельного податку, пропорційно площі, яку орендує відповідач, позивач керувався наступним.

Відповідно до додатку 1 "Порядку нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів", затвердженого Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 27.01.2006 № 18/15/21/11, для земель комерційного використання до базової вартості застосовується коефіцієнт 2.5.

Рішенням V сесії Комсомольської селищної Ради VII скликання від 28.01.2016 № 105- VII встановлена ставка земельного податку на 2016 рік в розмірі - 3%.

Згідно з листом відділу Держгеокадастру у Зміївському районі Харківської області від 01.02.2016 № 32-20.20-0.2-248/2-16 базова вартість 1 кв. м земель смт. Комсомольське становить 242,16 грн., або 2 421 600,00 грн. за 1 га.

Площа об'єкта, що орендується Відповідачем відповідно до Договору становить 186,2 кв. м, а площа земельної ділянки, пропорційна орендованій площі об'єкта становить 218,16 кв. м, або 0,0218 га.

Тобто, річна сума земельного податку на вказану площу земельної ділянки становить: 2 421 600,00 х 2,5 = 6 054 000,00 грн. - за 1 га.

Відповідно плата за 0,0218 га х 6 054 000,00 грн. х 3% = 3959,32 грн.

Місячна сума плати за землю становить: 3959,32 грн. : 12 місяців = 329,94 грн. та ПДВ в сумі 65,99 грн. - всього на суму 395,93 грн.

Суд констатує правомірність та обґрунтованість відповідного розрахунку.

Як свідчать матеріали справи, позивач платіжними дорученнями від 29.02.2016 № 2378, від 29.03.2016 № 3658, від 30.03.2016 № 4268, від 28.04.2016 № 5413, від 26.05.2016 № 6866, від 29.06.2016 № 8795, від 28.07.2016 № 10740, від 29.08.2016 № 12531, від 29.09.2016 № 13980, від 27.10.2016 № 15702 сплатив земельний податок за червень 2015 та за період з січня 2016 року по вересень 2016 року.

Як наслідок, з посиланням на п. 4.7. договору позивач вимагає від відповідача відшкодування земельного податку в сумі 3 039,98 грн., пропорційного площі яку займає останній відповідно до умов договору.

Відповідач обґрунтовуючи несплату відшкодування витрат зі сплати земельного податку обґрунтовує свої дії тим, що умови договору № 1/25/11 від 25.11.2009 р. не містять пункту 4.7. згідно з яким встановлено його обов'язок сплачувати відповідні платежі на користь позивача.

На підтвердження зазначених обставин відповідач надав суду копію зазначеного договору (оригінал оглянуто в судовому засіданні) яка дійсно не містить п. 4.7 договору.

Попереднє проведення оплат з відшкодування земельного податку відповідач обґрунтовує власною необізнаністю стосовно умов договору, та введенням позивачем його в оману щодо наявності в нього відповідного обов'язку.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач направив на адресу відповідача Вимогу від 04.11.2016 № 04-16/8272, в якій вимагав сплатити існуючу заборгованість у семиденний термін з дня її отримання.

Згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення Вимогу про сплату коштів відповідач отримав 11.11.2016 р., проте заборгованості не сплатив.

Обставини щодо стягнення заборгованості з відшкодування земельного податку стали підставами для звернення позивача до суду з позовом по даній справі.

Надаючи правову кваліфікацію існуючим між сторонами правовідносинам суд виходить з наступного:

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст. 34 ГПК України, Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст. 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

В пункті 2.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", зокрема, зазначено, що будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи. Суд обґрунтовує своє рішення лише тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Подані докази не можуть бути відхилені судом з тих мотивів, що вони не передбачені процесуальним законом.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Встановлені по справі обставини підтверджують належне виконання позивачем умов Договору.

Разом з тим, матеріалами справи підтверджено факт наявності у відповідача перед позивачем заборгованості з відшкодування земельного податку в сумі 3039,98 грн. за укладеним між сторонами договором оренди нежитлового приміщення № 1/25/11 від 25.11.2009 р.

Суд також враховує той факт, що відповідач не заперечує факт несплати боргу з відшкодування земельного податку в сумі 3039,98 грн. на підставі п. 4.7. договору оренди.

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову, та стягнення з відповідача на користь позивача зазначеної заборгованості.

При цьому, суд вважає безпідставними посилання відповідача на те, що укладений між сторонами договір оренди нежитлового приміщення № 1/25/11 від 25.11.2009 р. в його редакції не містить п. 4.7., яким позивач обґрунтовує власні позовні вимоги щодо зобов'язання відповідача відшкодувати вартість земельного податку, оскільки по-перше, зазначений договір в редакції позивача такий пункт договору містить, і відповідач, всупереч вимогам ст. 32-34 ГПК України не надав суду жодного доказу не укладання (не підписання) зазначеного договору в цій редакції, доказів оскарження дій осіб що без відома відповідача внесли зміни до договору, або доказів визнання договору в редакції позивача недійсним в передбаченому законом порядку.

Таким чином, в силу положень ст. 526, 629 ЦК України, договір оренди нежитлового приміщення № 1/25/11 від 25.11.2009 р. в редакції позивача є таким, що підлягає виконанню, в т.ч. щодо обов'язку відповідача відшкодовувати на користь позивача земельного податку на підставі п. 4.7. договору.

Крім того, суд також враховує, що відповідач на протязі терміну дії договору з листопада .2009 р. до березня 2016 року відшкодовував на користь позивача земельний податок в порядку, визначеному п. 4.7. договору, тобто власними конклюдентними діями визнав наявність відповідного зобов'язання, визначеного даним пунктом договору.

З урахуванням вимог ст. ст. 44, 49 ГПК України, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір в сумі 1378 грн.

Керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 4-5, 22, 44, 49, 75, 84, 85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2; ІПН НОМЕР_1) на користь Акціонерної компанії «Харківобленерго» 3039,98 грн. заборгованості та 1378 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя О.І. Байбак