ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2017 р. Справа № 920/1906/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Камишева Л.М., суддя Пелипенко Н.М. , суддя Россолов В.В.

при секретарі Євтушенко Є.В.

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 (особисто); ОСОБА_2, за довіреністю № 646 від 29 серпня 2016 року;

відповідача - ОСОБА_3, за довіреністю № 954 від 12 вересня 2016 року,

ОСОБА_4, за довіреністю № 954 від 12 вересня 2016 року;

третьої особи - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу відповідача (вх.№3167С/1) на рішення Господарського суду Сумської області від 24 жовтня 2016 року у справі 920/1906/15

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Суми

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, м. Суми

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, м. Запоріжжя

про усунення перешкод у користуванні майном

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Господарського суду Сумської області від 24 жовтня 2016 року у справі №920/1906/15 (головуючий суддя Коваленко О.В., суддя Костенко Л.А., суддя Левченко П.І.) позов задоволено.

Зобов'язано Фізичну особу-підприємця ОСОБА_5 усунути перешкоди в користуванні Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 нежитловим приміщенням по АДРЕСА_3 шляхом надання фактичного доступу до нежитлового приміщення по АДРЕСА_3, для безперешкодного здійснення ФОП ОСОБА_1 в даному приміщенні своєї господарської діяльності.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1218,00грн.

Відповідач, не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення Господарського суду Сумської області від 24 жовтня 2016 року у справі 920/1906/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається, зокрема, на те, що судом першої інстанції застосовано не передбачений законом спосіб захисту та який не відповідає обставинам справи.

Вказує на те, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом не було враховано, що ФОП ОСОБА_5 набув право власності на спірне приміщення після порушення провадження у даній справі, не укладав жодних договорів з позивачем та не був учасником спірних правовідносин, а також зазначає, що після набуття права власності переуклав договір оренди з дійсним на той час орендарем - ФОП ОСОБА_6, який на даний час є чинним.

Вважає, що відсутність у позивача оригіналів договорів оренди та акту приймання-передачі спірного приміщення також свідчить про відсутність домовленості між сторонами з приводу спірного приміщення, та, як наслідок, підстав для задоволення позову.

У додаткових поясненнях до апеляційної скарги (вх. № 1649 від 14.02.2017р.) відповідач також зазначає, що позивач необґрунтовано посилається на судові рішення у справах № 920/1312/15 та 920/1547/15, оскільки спірні договори оренди нежитлового приміщення від 10.06.2015р. та 10.08.2015р., на яких ґрунтуються позовні вимоги у даній справі, не були предметом дослідження у справах № 920/1312/15 та 920/1547/15.

Також вказує на те, що взагалі відсутній факт користування спірними приміщеннями позивачем на підставі договорів оренди нежитлового приміщення від 10.06.2015р. та 10.08.2015р.

У відзиві на апеляційну скаргу (вх. №1647 від 14.02.2017р.) позивач заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить рішення Господарського суду Сумської області від 24 жовтня 2016 року у справі №920/1906/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача - без задоволення.

В обґрунтування своєї правової позиції посилається, зокрема, на те, що у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця, а тому твердження відповідача, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 не укладались договори оренди нежитлового приміщення від 10.06.2015р. та 10.08.2015р. є безпідставними.

Договори оренди нежитлового приміщення від 10.06.2015р. та 10.08.2015р. не визнанні недійсними в установленому порядку, що свідчить про їх чинність та наявність договірних відносин між сторонами договору.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 02 грудня 2016 року (у складі колегії суддів: головуючий суддя Івакіна В.О., суддя Камишева Л.М., суддя Пелипенко Н.М.) прийнято апеляційну скаргу відповідача до провадження, розгляд справи призначено на 22 грудня 2016 року.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 грудня 2016 року, у зв'язку зі звільненням у відставку судді Івакіної В.О., для розгляду даної справи визначено інший склад колегії суддів: головуючий суддя Камишева Л.М., суддя Гетьман Р.А., суддя Пелипенко Н.М.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 22 грудня 2016 року у даній справі відкладено розгляд справи на 24 січня 2017 року.

17 січня 2017 року до суду від позивача надійшла заява про відвід судді Гетьмана Р.А. (вх.482), у зв'язку з тим, що за його участю було розглянуто спір між тими ж сторонами з аналогічного питання та прийнято рішення, яке в подальшому скасовано постановою Вищого господарського суду України у справі № 920/1547/15 від 10 травня 2016 року.

Також, 17 січня 2017 року до Харківського апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про її участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в Ковпаківському районному суді м. Суми (40009, м. Суми, вул. Першотравнева, 12) (вх. № 483 від 17.01.2017р.).

Згідно протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 17 січня 2017 року, у зв'язку із перебуванням у відпустці судді Гетьмана Р.А., для розгляду цієї справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Камишева Л.М., суддя Пелипенко Н.М., суддя Россолов В.В.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 17 січня 2017 року задоволено клопотання позивача про її участь у судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду з розгляду справи №920/1906/15, яке відбудеться 24 січня 2017 року у режимі відеоконференції.

24 січня 2017 року від відповідача надійшло клопотання (вх. № 728) про долучення до матеріалів справи копії повідомлення Сумського відділу поліції (м. Суми) Головного управління національної поліції в Сумській області про внесення до ЄРДР матеріалів досудового розслідування за № 0000062 від 06.01.2017р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 Кримінального кодексу України по факту використання ОСОБА_1 завідомо підроблених документів (договорів оренди приміщення за адресою: АДРЕСА_3).

Від представника позивача також надійшло клопотання (вх. №737 від 17.01.2017р.) про долучення до матеріалів справи копії постанови Харківського апеляційного господарського суду України від 10 січня 2017 року у справі №920/1547/15.

У судовому засіданні 24 січня 2017 року, враховуючи зміну складу колегії суддів для розгляду цієї справи, представник позивача та позивач просили заяву про відвід судді (вх.482 від 17.01.2017р.) залишити без розгляду.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 24 січня 2017 року відкладено розгляд справи на 14 лютого 2017 року.

03 лютого 2017 року до Харківського апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в Ковпаківському районному суді м. Суми (40009, м. Суми, вул. Першотравнева, 12) (вх. № 1238 від 03.02.2017р.).

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 06 лютого 2017 року дане клопотання задоволено.

13 лютого 2017 року до Харківського апеляційного господарського суду від третьої особи - фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, надійшли письмові пояснення (вх. № 1566), у яких третя особа вказує на те, що з моменту укладення договору оренди нежитлового приміщення використовує нежитлове приміщення, розташоване на першому поверсі за адресою: віл. Соборна, 43, м. Суми на законних підставах, зобов'язання за вказаним договором виконує належним чином, про права третіх осіб на орендоване нею приміщення їй невідомо.

14 лютого 2017 року до суду апеляційної інстанції від представника відповідача надійшло клопотання про припинення провадження у справі (вх. № 1650 від 14.02.2017р.). Заявлене клопотання обґрунтоване тим, що між ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_1 відсутні відносини зобов'язального характеру щодо оренди нежитлових приміщень, що свідчить про відсутність спору у даній справі. Крім того, зазначає, що ОСОБА_5 уклав договір оренди нежитлового приміщення з ФОП ОСОБА_6 як фізична особа, а не як фізична особа-підприємець, натомість позивачем не надано доказів того, що ОСОБА_5 є суб'єктом підприємницької діяльності, у зв'язку з чим просить скасувати рішення господарського суду Сумської області від 24 жовтня 2016 року у справі № 920/1906/15 та припинити провадження у справі № 920/1906/15.

У призначене судове засідання представник третьої особи не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідно до пункту 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи, що наявних в справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, зважаючи на належне повідомлення сторін про час та місце проведення судового засідання, колегія суддів дійшла висновку, що учасникам судового процесу створені належні умови для реалізації їх процесуальних прав та вважає за можливе розглядати апеляційну скаргу за відсутності представника третьої особи.

Судове засідання 14 лютого 2017 року розпочалось в режимі відеоконференції, згідно ухвали Харківського апеляційного господарського суду 06 лютого 2017 року, за участю фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2, які заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили рішення Господарського суду Сумської області від 24 жовтня 2016 року у справі 920/1906/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду представники відповідача підтримали доводи апеляційної скарги в повному обсязі, просили рішення Господарського суду Сумської області від 24 жовтня 2016 року у справі 920/1906/15 скасувати та припинити провадження у справі № 920/1906/15.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, заслухавши у судовому засіданні пояснення учасників процесу, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та докази на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

У грудня 2015 року позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1, звернувся до господарського суду Сумської області з позовом, в якому просив зобов'язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_7 усунути перешкоди в користуванні фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 нежитловим приміщенням по вул. Соборна, 43 шляхом демонтажу конструкції влаштованої на вході до вказаного приміщення.

У липні 2016 року позивач звернувся до суду першої інстанції з заявою про уточнення позовних вимог (вх. № 6244 від 05.07.2016р.), у якій зазначив про те, що станом на липень 2016 року відповідачем демонтовано конструкцію, проте заміна замків та знаходження у приміщенні третіх осіб не дають змоги позивачу користуватися орендованим приміщенням, у зв'язку з чим просить суд зобов'язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_7 усунути перешкоди в користуванні фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 нежитловим приміщенням по вул. Соборна, 43 шляхом надання фактичного доступу до нежитлового приміщення по АДРЕСА_3 для безперешкодного здійснення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 в даному приміщенні своєї підприємницької діяльності.

В обґрунтування позовних вимог, керуючись приписами ст.ст. 16, 638, 759-762 Цивільного кодексу України та ст. ст. 173, 193, 283 Господарського кодексу України, позивач посилається, зокрема, на те, що 10.06.2015р. та 10.08.2015р. між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 укладено договори оренди нежитлових приміщень, за якими позивач набув право користування орендованим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_3. Зазначає, що ФОП ОСОБА_7 перешкоджає своїми неправомірними діями в користуванні позивачем орендованим приміщенням шляхом зміни замків на вхідних дверях, не допуску позивача до спірного приміщення, а також уклавши договір оренди з третьою особою - ФОП ОСОБА_6

Як вбачається із матеріалів справи, 10 червня 2015 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 і Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 був укладений договір оренди нежитлового приміщення, відповідно до умов якого відповідач передає, а позивач приймає в тимчасове оплатне користування нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, загальною площею 139,0 кв.м. для розміщення магазину ювелірних виробів.

10 серпня 2015 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 і Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 укладено договір оренди нежитлового приміщення, відповідно до умов якого відповідач передає, а позивач приймає в тимчасове оплатне користування нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, загальною площею 230.6 кв.м. для розміщення магазину ювелірних виробів.

Відповідно до пункту 1.4. вищезазначених договорів, вказані договори набирають чинності з 17 серпня 2015 року та діють до 17 липня 2018 року (включно).

Відповідно до пункту 4.1, 4.2 договорів розмір орендної плати становить 3000,00грн. в місяць. Плата за користування об'єктом оренди нараховується у гривнях та сплачується за кожен місяць протягом строку оренди. Орендна плата сплачується у будь-якій формі, що не заперечує чинному законодавству.

У пункті 4.7. договорів сторони дійшли згоди, що розмір забезпечувального платежу за даним Договором становить 3000,00 грн., який позивач зобов'язаний сплатити відповідачу протягом 20 банківських днів з дати укладення сторонами цього Договору. Платіж, зазначений в цьому пункті, є забезпечувальним платежем виконання зобов'язань за цим Договором, який буде зарахований за останній місяць оренди згідно цього договору.

Згідно п. 5.2. Договорів відповідач зобов'язаний передати позивачу об'єкт, що орендується з моменту підписання даного договору.

11.08.2016 р. між ФОП ОСОБА_7 та ОСОБА_5 укладений договір про поділ спільного майна подружжя, згідно якого було припинено право спільної сумісної власності подружжя на нежитлове приміщення під літ. А-IV, загальною площею 369,9 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_3, а також ? частка даного приміщення залишилась у власності ОСОБА_7, а ? - у власності ОСОБА_5

Крім того, 11.08.2016 р. між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 укладено договір дарування частки нежитлового приміщення, відповідно до умов якого ОСОБА_7 передала ? частку нежитлового приміщення під літ. А-IV, загальною площею 369,9 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_3, безоплатно ОСОБА_5 Право власності ОСОБА_5 на 1/2 частину спірного приміщення було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 11.08.2016 р., що підтверджується відповідною інформаційною довідкою.

Таким чином, з 11.08.2016 р. право власності на нежитлове приміщення під літ. А-IV, загальною площею 369,9 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_3, що є об'єктом оренди за договорами оренди нежитлового приміщення від 10.06.2015р. та 10.08.2015р., належить ОСОБА_5

Ухвалою господарського суду Сумської області від 23 серпня 2016 року у справі № 920/1906/15 задоволено клопотання позивача про заміну неналежного відповідача. Замінено неналежного відповідача ФОП ОСОБА_7 належним відповідачем - ОСОБА_5

При прийнятті оскаржуваного рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, керуючись приписами ст.ст. 11, 15, 204, 509, 759, 763 Цивільного кодексу України, виходив з того, що відповідачем не надано доказів визнання договорів оренди від 10.06.2015р. та 10.08.2015р. недійсними або доказів їх дострокового розірвання в установленому законом порядку, у зв'язку з чим суд дійшов до висновку про те, що у позивача є всі правові підстави для продовження користування нежитловим приміщенням по АДРЕСА_3, а також безперешкодного здійснення в даному приміщенні підприємницької діяльності.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частина 2 статті 20 Господарського кодексу України, яка кореспондується з положенням ст. 16 ЦК України, також встановлено те, що права та законні інтереси суб'єктів господарювання та споживачів захищаються, зокрема, способами, визначеними у даній статті.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення господарських зобов'язань є укладення господарського договору та інших угод.

Зі змістом зазначеної норми кореспондуються приписи частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, відповідно до яких підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства (ч.1, 2 ст.14 ЦК України).

Відповідно до положень статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України ).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що договір оренди нежитлового приміщення від 10 червня 2015 року та договір оренди нежитлового приміщення від 10 серпня 2015 року за своїм змістом та правовою природою є договором оренди, який підпадає під правове регулювання норм глави 58 Цивільного кодексу України та § 5 глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). В силу ч.6 названої статті до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Аналогічне визначення договору оренди міститься і в ст.759 Цивільного кодексу України.

Як вже було зазначено у цій постанові, 10 червня 2015 року та 10 серпня 2015 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 і Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 укладені договори оренди нежитлового приміщення.

Згідно пункту 1.1. вказаних догорів, орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове оплатне користування нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3

Строк дії договорів сторони обумовили з 17 серпня 2015 року по 17 липня 2018 року (включно) (пункт 1.3 договорів).

Виходячи з вищезазначених умов договорів, сторонами визначений реальний факт передачі нерухомого майна, а саме з моменту підписання цих договорів (п. 5.2 договорів), тоді як строк набрання чинності двох спірних договорів визначений "17 серпня 2015 року" (пункт 1.4 договорів).

За таких обставин, необхідно правильно визначати момент здійснення правочину.

Згідно пункту 11.2 договорів оренди нежитлового приміщення у випадках, не передбачених цим цими договором, сторони керуються діючим законодавством.

Оскільки будівля (інша капітальна споруда) є нерухомою річчю, її передання не може бути здійснено шляхом простого вручення, тому у розгляді справ зі спорів, що виникають з договорів оренди будівель або інших капітальних споруд (їх окремої частини), господарські суди мають враховувати спеціальні норми статті 795 ЦК України.

Так, згідно з ч. 1 ст. 795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Отже, обов'язковим етапом, яким завершується процедура передання будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), є її документальне оформлення. При цьому, законом не передбачено єдиного документа, який має складатися сторонами при переданні будівлі або іншої капітальної споруди, проте, як правило, це є акт приймання-передачі.

Тільки належним чином оформлений процес передання будівлі або іншої капітальної споруди є підставою для виникнення прав та обов'язків орендаря за договором найму.

Натомість, як вбачається із матеріалів справи та не заперечується позивачем, акти приймання-передачі нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_3, між сторонами договору не укладалися. Інших документів, які б свідчили про передачу об'єктів оренди за спірними договорами матеріали справи також не містять.

Крім того, відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Орендна плата встановлюється у грошовій формі. Залежно від специфіки виробничої діяльності орендаря орендна плата за згодою сторін може встановлюватися в натуральній або грошово-натуральній формі. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі (ч. ч. 1, 3, 4 ст. 286 Господарського кодексу України).

Відповідно до пункту 4.1, 4.2 договорів розмір орендної плати становить 3000,00грн. в місяць. Плата за користування об'єктом оренди нараховується у гривнях та сплачується за кожен місяць протягом строку оренди. Орендна плата сплачується у будь-якій формі, що не заперечує чинному законодавству.

У пункті 4.7 договорів сторони домовились, що розмір забезпечувального платежу за даним договором становить 3000,00 грн., який позивач зобов'язаний сплатити відповідачу протягом 20 банківських днів з дати укладення сторонами цього договору. Платіж, зазначений в цьому пункті, є забезпечувальним платежем виконання зобов'язань за цим договором, який буде зарахований за останній місяць оренди згідно цього договору.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів сплати забезпечувального платежу за спірними договорами, а також орендних платежів за користування даним приміщенням.

При цьому, колегія суддів ставиться критично до доводів позивача щодо передання коштів особисто орендодавцю, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2.1, 2.2, 2.5 Постанови Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637 «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» підприємства (підприємці), які відкрили поточні рахунки в банках і зберігають на цих рахунках свої кошти, здійснюють розрахунки за своїми грошовими зобов'язаннями, що виникають у господарських відносинах, пріоритетно в безготівковій формі, а також у готівковій формі (з дотриманням чинних обмежень) у порядку, установленому законодавством України. Підприємства (підприємці) здійснюють розрахунки готівкою між собою і з фізичними особами (громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, які не здійснюють підприємницької діяльності) через касу як за рахунок готівкової виручки, так і за рахунок коштів, одержаних із банків. Зазначені розрахунки проводяться також шляхом переказу готівки для сплати відповідних платежів. Підприємства (підприємці) здійснюють облік операцій з готівкою у відповідних книгах обліку. Якщо підприємства (підприємці) та фізичні особи здійснюють готівкові розрахунки без відкриття поточного рахунку шляхом унесення до банків готівки для подальшого її перерахування на рахунки інших підприємств (підприємців) або фізичних осіб, то такі розрахунки для платників коштів є готівковими, а для отримувачів коштів безготівковими.

Аналізуючи матеріали справи в їх сукупності, а також наявні доказі, судова колегія дійшла висновку, що позивачем не доведено факту виникнення у нього прав та обов'язків орендаря за спірними договорами нежитлового приміщення від 10.06.2015р. та 10.08.2015р.

Слід зазначити, що спірне приміщення знаходиться у користуванні третьої особи - ОСОБА_6 на підставі договору оренди нежитлового приміщення від 12.08.2016р., укладеного між фізичною особою ОСОБА_5 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6, та відповідно до акту приймання-передачі приміщення №1 від 12.08.2016р.

Місцевий господарський суд, дійшовши до висновку, що позов є обґрунтованим, разом з тим у резолютивній частині рішення не зазначив дії, які має вчинити відповідач для усунення порушеного права та строк виконання цих дій. Про вказані обставини також не зазначав у своєму позові позивач.

Колегія суддів вважає необґрунтованими позовні вимоги, оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів, у розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, виникнення у нього права користування спірним приміщенням, яке підлягає захисту в судовому порядку; не довів неправомірність дій відповідача - ОСОБА_5 щодо укладення договору оренди нежитлових приміщень з третьою особою - ОСОБА_6; не зазначив, які саме перешкоди та яким чином (шляхом) підлягають усуненню.

Щодо доводів відповідача про припинення провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, оскільки спірні правовідносини не є господарськими, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер, а відповідно до п. 1 ч. 12 ГПК України справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів підвідомчі господарським судам.

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 55 ГК України суб'єктами господарювання є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Частиною 2 ст. 50 Цивільного кодексу України встановлено, що фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Згідно з частиною 4 зазначеної статті, суб'єкти господарювання реалізують свою господарську компетенцію на основі права власності, права господарського відання, права оперативного управління відповідно до визначення цієї компетенції у цьому Кодексі та інших законах.

З наведених норм права вбачається, що фізична особа-підприємець це лише статус фізичної особи, яка є суб'єктом господарювання після здійснення державної реєстрації у встановленому законом порядку, та яка здійснює свою господарську діяльність за рахунок майна, яке належить фізичній особі на праві приватної власності. Тобто, закон не відокремлює майно, яке належить фізичній особі і тій же фізичній особі яка має статус підприємця.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що доводи відповідача про те, що спір не підвідомчій господарському суду, оскільки об'єкт оренди належить фізичній особі, а не фізичній особі-підприємцеві, є безпідставними та необґрунтованими, у зв'язку з чим апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню.

Колегія суддів вважає, що твердження відповідача, викладені ним в апеляційній скарзі, ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, доведені належними доказами, тоді як господарським судом першої інстанції не в повній мірі з'ясовані та правильно оцінені обставини у справі, а тому прийняте ним рішення підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та прийняття нового судового рішення про відмову у задоволенні позову, то у відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати апелянта по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги підлягають відшкодуванню за рахунок позивача.

Керуючись статтями 99, 101, пунктом 2 статті 103, пунктами 1, 3 частини першої статті 104, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Сумської області від 24 жовтня 2016 року у справі №920/1906/15 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (40000, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 (40000, АДРЕСА_2, код НОМЕР_2) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1339,80 грн.

Доручити Господарському суду Сумської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцятиденного строку.

Повна постанова складена 20 лютого 2017 року.

Головуючий суддя Камишева Л.М.

Суддя Пелипенко Н.М.

Суддя Россолов В.В.