ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2017 р. Справа № 925/1591/16

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Пащенко А.Д., із секретарем судового засідання Ковбою І.М.,

представник позивача: ОСОБА_1 - за довіреністю,

відповідач не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Черкаської області справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Кищенці"

до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

про стягнення 38 612 грн. 22 коп., ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача 38 612 грн. 22 коп. шкоди (збитків), завданої відповідачем, який без будь-яких правових підстав, свідомо та навмисно у жовтні 2016 року виорав дві земельні ділянки, які орендував позивач, знищивши тим самим належні позивачу стиглі посіви люцерни, тому, не маючи фізичної можливості використати земельні ділянки восени 2016 року (зібрати врожай люцерни) внаслідок умисних і протиправних дій відповідача, позивач за цей же період оренди (2016 рік) поніс витрати у вигляді виплати орендної плати власникам земельних ділянок в сумі 14205,78 грн. та витрати на вирощування люцерни в сумі 24406,44 грн., що є прямими збитками, завданими відповідачем позивачу.

У відзиві на позовну заяву (а.с. 75-77) відповідач заперечив проти позову, стверджуючи, що земельні ділянки, про які пише позивач, належать членам його родини, які завчасно та неодноразово повідомляли позивачу, що передаватись в оренду не будуть, відповідач вимушений був провести оранку завчасно - до настання морозів; у полі № 7, про яке йдеться в позові, вирощувалася багаторічна трава - люцерна, яка була посіяна у 2013 році і 2016 рік - це був 4-й рік використання багаторічної трави, в якому було з цієї площі зібрано 3 укоси сіна, що є максимальною кількістю укосів сіна в цій агрокліматичній зоні; подані позивачем висновок виїзної комісії та акт обстеження складені без участі відповідача, про їх складення йому не було повідомлено; відповідач стверджує, що 26.10.2016 було проведено перевірку стану посівів люцерни на полі № 7, якою встановлено, що цінності посіви люцерни на час перевірки в даному полі не мали, про що складений відповідний акт за участі сільського голови та представників РДА; відповідач вважає, що подавши позовну заяву до суду, позивач здійснює тиск на відповідача щодо підписання договору оренди на новий строк; також відповідач вказав, що заподіяну шкоду може визначити лише незалежна експертна комісія та просив суд на підтвердження викладеного у цьому відзиві викликати людей, які готові підтвердити вказані факти, що зазначені в актах.

У листі від 14.02.2017 відповідач повідомив, що його діяльність як фізичної особи - підприємця з оранкою земельних ділянок не повязана; його підприємницька діяльність здійснюється на основі свідоцтва про державну реєстрацію, торгового патенту на провадження торгівельної діяльності, діяльності з надання платних побутових послуг, торгівлі валютними цінностями, діяльності у сфері розваг; власного трактора не мав і не має; просив змінити підвідомчість даного спору; у листі від 18.02.2017 просив розглядати справу без його участі у звязку із знаходженням на стаціонарному лікуванні в Уманській міській лікарні.

Суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача за наявними у справі матеріалами, виходячи із того, що строк розгляду спору закінчився, причина неможливості відповідачем взяти участь у судовому засіданні є поважною.

Представник позивача у судовому засіданні заперечив проти доводів відповідача про непідвідомчість даного спору господарському суду, вважав, що даний спір є господарським спором і позовна заява правильно подана до господарського суду, оскільки ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа- підприємець, свою діяльність він здійснює як підприємець, відзив на позов він подав як ФОП і пояснення надавав також як ФОП, у акті обстеження від 26.10.2016 вказано, що ділянки переорав ФОП ОСОБА_2, відповідач повністю заперечує проти позову і він не зацікавлений у розгляді даного спору, тому прийняття доводів відповідача може призвести до того, що позивач не зможе захистити свої права ні в господарському, ні в загальному суді, що може розцінюватися як перешкоджання доступу до правосуддя; представник позивача повністю підтримав позов з підстав, викладених у позовній заяві; просив стягнути з відповідача заявлену позивачем суму шкоди (збитків), яка підтверджена поданими позивачем доказами та розрахунками, зокрема довідкою позивача від 14.12.2016 № 141216-1 та бухгалтерською довідкою № 130217 від 13.02.2017.

У судовому засіданні 22.02.2017 оголошена вступна та резолютивна частини рішення суду відповідно до статті 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи представника позивача, суд встановив таке.

ТОВ "Кищенці", як правонаступник ТОВ "Добра-Красноставка Плюс", що є правонаступником ТОВ "Добра-Красноставка", орендував у громадян земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які знаходяться в адміністративних межах Добрянської сільської ради Маньківського району Черкаської області, відповідно до договорів оренди землі від 05.09.2008, зокрема, земельні ділянки площею 3,1575 га (кадастрові номери :02:002:0119, :02:002:0120), належні громадянам ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Вказані земельні ділянки знаходяться у масиві поля № 7Д згідно з класифікацією Добрянської сільської ради Маньківського району Черкаської області, згідно класифікації ТОВ "Кищенці" - поле № 106. Термін дії договорів оренди земельних ділянок - до 24.12.2016.

За доводами позивача у 2013 році він засіяв дані земельні ділянки багаторічною культурою - люцерною, яку скошував протягом 2014-2015 років тричі на рік, а в 2016 році скосив лише двічі, оскільки у жовтні 2016 року відповідач незаконно переорав вказані земельні ділянки та скосив люцерну, чим завдав позивачу матеріальну шкоду (збитки) в сумі 38 612 грн. 22 коп. Ця сума шкоди (збитків) складається із суми орендної плати, яку позивач виплатив у 2016 році власникам земельних ділянок - 14205,78 грн. та із витрат позивача, понесених ним у 2013-2014 роках на вирощування люцерни, в сумі 24406,44 грн., які позивач вважає прямими збитками, завданими відповідачем позивачу.

Позивач в обґрунтування позову вказує, що самовільне захоплення відповідачем земельних ділянок шляхом їх оранки перебувають у прямому причинно-наслідковому звязку із завданням майнової шкоди позивачу, оскільки лише дії відповідача стали причиною неможливості зібрати врожай на земельних ділянках і причиною знищення посівів люцерни; ці ж дії відповідача є безпосередньою причиною того, що витрати на виплату орендної плати власникам земельних ділянок були понесені позивачем у 2016 році без можливості у подальшому використати земельні ділянки і сума орендної плати трансформувалася у збитки для позивача.

Факт оранки відповідачем земельних ділянок позивач підтверджує висновками виїзної комісії (відповідь Маньківської РДА Черкаської області від 02.11.2016), актом обстеження, складеним Добрянською сільською радою Маньківського району Черкаської області 26.10.2016.

Відповідач у відзиві на позов не заперечив той факт, що він переорав вказані позивачем земельні ділянки і що там дійсно вирощувалася багаторічна трава люцерна, однак він стверджує, що люцерна була посіяна у 2013 році і 2016 рік - це був 4-й рік використання багаторічної трави, в якому було з цієї площі зібрано 3 укоси сіна, що є максимальною кількістю укосів сіна в цій агрокліматичній зоні.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

ТОВ "Кищенці" предявлено позовну заяву до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди (збитків) та представник позивача у судовому засіданні стверджував, що вказаний спір є господарським та він правомірно поданий до господарського суду. Суд погоджується із обґрунтуванням позивача та вважає, що позов обгрунтовано поданий до господарського суду, виходячи із того, що ОСОБА_2 дійсно зареєстрований як фізична особа - підприємець, що здійснює свою підприємницьку діяльність за адресою: с. Добра Маньківського району; із відзиву відповідача як фізичної особи-підприємця, який у цьому відзиві підтвердив факт виконання ним оранки спірних земельних ділянок. Суд погоджується з доводами позивача про те, що відповідачем не доведено і належними доказами не підтверджено, що виконання роботи з оранки двох земельних ділянок загальною площею більше 6,3 га не відноситься до його підприємницької діяльності, визначеної у торговому патенті.

Позовні вимоги у даній справі про стягнення з відповідача матеріальної шкоди (збитків) позивач грунтує на приписах статей 11, 22, 1166 Цивільного кодексу України та статей 224, 225 Господарського кодексу України, статті 152 Земельного кодексу України.

За змістом статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Статтею 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, у ст. 1166 ЦК України втілено загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди. Підставою деліктної відповідальності є протиправне (дія чи бездіяльність), шкідливе (причинний звязок між протиправною поведінкою та шкодою), винне діяння особи, яка завдала шкоди, та доведений розмір шкоди.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. При цьому саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди, її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.

Суд звертає увагу на те, що позивач обґрунтовує позовні вимоги приписами норм Цивільного та Господарського кодексів України, які регулюють як питання відшкодування позадоговірної шкоди, тобто зобов'язання, що виникає внаслідок завдання шкоди, так і відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання, що випливає з договору.

Верховний Суд України у постанові від 18.03.2015 у справі № 5017/3760/2012 вказав, що деліктне (позадоговірне) зобовязання виникає там, де заподіювач шкоди і потерпілий не перебували між собою у зобовязальних відносинах або шкода виникла незалежно від існуючих між сторонами зобовязальних правовідносин.

Згідно статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За приписом статті 43 цього Кодексу господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Розглянувши обґрунтування позивачем розміру та обставин нанесеної йому шкоди, суд приходить до висновку про необґрунтованість його вимог.

Важливим елементом доказування нанесення шкоди є доведення розміру цієї шкоди та встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та нанесеною шкодою. Позивач повинен довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка виникла у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Позивач відносить до розміру шкоди кошти в сумі 14205,78 грн., що складають суму орендної плати, виплаченої позивачем у 2016 році власникам спірних земельних ділянок, а також витрати позивача восени 2013 року - навесні 2014 року на вирощування люцерни в сумі 24406,44 грн.

Однак суд вважає такий розрахунок розміру шкоди безпідставним та необґрунтованим, оскільки, як вказує сам позивач, він збирав врожай з вирощеної люцерни, а саме скошував її тричі кожного року та у 2016 році скосив двічі, отже безпідставним є віднесення до шкоди всіх витрат на її вирощування, понесених позивачем ще в 2013-2014 роках. Що стосується кількості скошень люцерни у 2016 році, то позивач не довів і належними доказами не підтвердив, що люцерну було скошено саме два рази, адже це вказано лише у доповідній записці від 21.10.2016, підписаній агрономом позивача, що не містить підписів інших, незацікавлених осіб. Вказане стосується і віднесення до шкоди коштів, що були витрачені у серпні 2016 року на сплату орендної плати власникам земельних ділянок: орендна плата виплачується власникам земельних ділянок відповідно до умов договору оренди землі за користування земельною ділянкою, а позивач не довів, що він спірні земельні ділянки у 2016 році не використовував.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивач не довів і належними доказами не підтвердив, що вказані у позовній заяві кошти в сумі 14205,78 грн., що були виплачені позивачем у серпні 2016 року як орендна плата власникам земельних ділянок, є саме шкодою для позивача, яка знаходиться у причинно-наслідковому звязку із виконаною відповідачем оранкою земельних ділянок, адже вказані кошти сплачені власникам земельних ділянок як плата за використання цих земельних ділянок відповідно до умов договорів оренди землі. Не доведено також наявності такого звязку і між оранкою земельних ділянок у жовтні 2016 року та понесеними позивачем витратами восени 2013 року та навесні 2014 року на вирощування люцерни, яку позивач щороку скошував, тобто збирав врожай із багаторічної трави, якою засіяв земельні ділянки за три роки до закінчення вказаного у договорах оренди землі строку дії договору.

Оскільки позивач предявив до стягнення з відповідача шкоду (збитки), які він розрахував як суму понесених витрат у 2013-2014 роках на вирощування люцерни та витрат на виплату орендної плати у 2016 році, а відповідно до приписів чинного законодавства спосіб захисту порушеного права та розмір шкоди (збитків) визначає позивач, тому суд не вважає за необхідне застосування спеціальних знань та призначення судової експертизи. Викликати осіб, вказаних відповідачем у відзиві на позов, суд також не вважає за необхідне.

З огляду на викладене, позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

На підставі статті 49 ГПК України понесені позивачем витрати на сплату судового збору повністю покладаються на позивача і йому не відшкодовуються.

Керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд Черкаської області протягом десяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено 27.02.2017 (понеділок).

Суддя А.Д. Пащенко