КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2017 р. Справа№ 910/16966/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Чорної Л.В.

Яковлєва М.Л.

За участю представників сторін:

від позивача (апелянта): Подколзін О.В. - за довіреністю б/н від 01.09.2016;

від відповідача - Лях К.М. - за довіреністю № Ц/3-04/322-16 від 09.12.2016;

від третьої особи: не з'явились,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ніжинський механічний завод" на рішення господарського суду міста Києва від 16.11.2016 у справі № 910/16966/16 (суддя Нечай О.В.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ніжинський механічний завод", м. Київ

до публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - державне підприємство "Донецька залізниця", м. Донецьк

про стягнення заборгованості

За результатами розгляду апеляційної скарги Київський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Ніжинський механічний завод» ( надалі- позивач « ТОВ «ТД «Ніжинський механічний завод»/апелянт) звернулося до господарського суду міста Києва із позовною заявою до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» ( надалі- відповідач/ ПАТ «Українська залізниця»), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - державного підприємства «Донецька залізниця» (надалі- третя особа/ДП «Донецька залізниця») про стягнення заборгованості в розмірі 428 747,53 грн.

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилається на порушення виконання відповідачем договору поставки Д/НХ-15470/ НЮ від 10.11.2015 в частині оплати за поставлений товар.

Рішенням господарського суду міста Києва від 16.11.2016 у № 910/16966/16 ( з урахуванням ухвали про виправлення описки у дані рішення від 29.11.2016) у задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Ніжинський механічний завод» до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості у розмірі 428 747,53 грн. - відмовлено повністю, так як ПАТ «Українська залізниця» не стала правонаступником підприємств залізничного транспорту, розташованих на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції (в тому числі й державного підприємства «Донецька залізниця»), оскільки процедура реорганізації цих підприємств та передача всіх їх прав та обов'язків до ПАТ «Українська залізниця» відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.11.2014 № 604 призупинена до завершення проведення антитерористичної операції, тому державне підприємство «Донецька залізниця» залишається юридичною особою, продовжує свою господарську діяльність та має нести самостійну відповідальність за договірними та позадоговірними зобов'язаннями, що виникли за його участі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням господарського суду міста Києва, товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Ніжинський механічний завод» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило оскаржуване рішення скасувати, прийняти нове судове рішення, яким задовольнити повністю позовні вимоги.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також порушено норми матеріального та процесуального права, зокрема ст.ст. 104, 107 ЦК України, ст. 43 ГПК України. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про те, що відповідач не є правонаступником ДП «Донецька залізниця».

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.12.2016 прийнято до провадження апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Ніжинський механічний завод» на рішення господарського суду міста Києва від 16.11.2016 у справі № 910/16966/16 та призначено її до розгляду.

19.01.2017 через відділ документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду відповідачем було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останнє просило рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Під час судового засідання від 02.02.2017 представники відповідача просили колегію суддів залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, Рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2016 №910/5099/16 залишити без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог діючого законодавства України.

У судове засідання від 16.02.2017 третя особа не з'явилась, про дату час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, про її належне повідомлення свідчать зворотні поштові повідомлення.

Відповідно до абз.3 п. 3.9.1. Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 № 18 встановлено, що у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

За пунктом 3.9.2 постанови пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1. підпункту 3.9. названої постанови пленуму ВГСУ.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку здійснювати апеляційний перегляд даної справи без участі третьої особи, яка є належним чином повідомленні про дату та час судового засідання, без порушення вимог процесуального закону.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, що 10.11.2015 між державним підприємством «Донецька залізниця», як покупцем, та товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ніжинський механічний завод", як постачальником було укладено договір поставки № Д/НХ-15470/НЮ (далі - договір),

Предметом вказаного договору є поставка постачальником покупцю товару в асортименті та кількості згідно специфікації № 1 (Додаток № 1), яка є невід'ємною частиною чинного договору. Найменування товару - гальмівні чавунні колодки типу "С" (з металевою вставкою) та "М". Виробник товару - ПАТ "Ніжинський механічний завод" (пункти 1.1 - 1.3 договору).

Товар повинен бути поставлений постачальником протягом 10 календарних днів від дня надання заявки покупцем. Датою поставки товару вважається дата підписання акту прийому-передачі товару обома сторонами Договору. Представник покупця при прийнятті товару зобов'язаний звірити його відповідність кількості товару, вказаній в рахунку-фактурі або накладній, розписатися за отримання товару ( п.п. 2.1. 2.2. договору).

Як зазначає позивач, останній 28.11.2015 поставив відповідачу товар на загальну суму 384 306,96 грн.

Однак, відповідач не здійснив оплату за поставлений позивачем товар, що і стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом.

Звертаючись з даним позовом до суду, товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Ніжинський механічний завод» просив стягнути суму основного бору у розмірі 384 306, 96 грн., інфляційні втрати в розмірі - 12 654, 83 грн., три відсотки річних в сумі - 453,75 грн., та пеню - 27 331,99 грн., з публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», обґрунтовуючи свою правову позицію тим, що відповідач є правонаступником всіх прав і обов'язків третьої особи (ДП «Донецька залізниця»).

ПАТ "Українська залізниця" проти позову заперечувало, стверджуючи, що не стало правонаступником підприємств залізничного транспорту, розташованих на тимчасово окупованій території та на території проведення антитерористичної операції (в тому числі й ДП "Донецька залізниця" з юридичною адресою в м. Донецьк), оскільки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 604 від 12.11.2014 року "Деякі питання інвентаризації майна підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції" процедура реорганізації цих підприємств та передача всіх їх прав і обов'язків ПАТ "Українська залізниця" призупинена до завершення проведення антитерористичної операції. Відповідач вважає, що по ДП "Донецька залізниця" процедуру припинення не завершено, запис про припинення цією юридичної особи до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань не внесено, а відтак відповідач не повинен виконувати зобов'язання третьої особи, які виникли на підставі договору поставки № Д/НХ-15470/НЮ від 10.11.2015 укладеного між позивачем та третьої особою.

Суд першої інстанції, оцінюючи подані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Ніжинський механічний завод» не підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до приписів ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У ст. 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу (ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України).

В силу ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків ( ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України)

Статтею 629 Цивільного кодексу унормовано, що договір є обов'язковим для виконання сторонами .

Враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку. що відповідальною за виконання грошового зобов'язання перед позивачем, є покупець (ДП "Донецька залізниця").

Звертаючись з вказаним позовом, позивач зазначав, що відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" та постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 №200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", затвердженого Статуту, публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" є правонаступником усіх прав і обов'язків Державної адміністрації залізничного транспорту України "Укрзалізниця" та підприємств залізничного транспорту, в тому числі й Державного підприємства "Донецька залізниця".

Судом першої інстанції встановлено, що ПАТ "Українська залізниця" () як нова юридична особа утворена згідно із Законом України "Про особливості утворення публічно акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" та постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 №200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

Статут ПАТ "Українська залізниця" затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 735.

Відповідно до вказаної постанови Кабінету Міністрів України ПАТ "Українська залізниця" утворюється на базі Державної адміністрації залізничного транспорту (), підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття. Серед таких підприємств є й Державне підприємство "Донецька залізниця", яке є стороною в договорі за договором поставки № Д/НХ-15470/НЮ від 10.11.2015, як покупець товару.

Як вбачається із положень наведеного вище Закону та постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 №200, всі підприємства, на базі яких утворюється ПАТ "Українська залізниця", реорганізовуються шляхом злиття.

Реорганізація юридичної особи, як самостійний вид її припинення передбачає проведення певної процедури та характеризується деякими особливостями. Так, зокрема, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення (ст. 104 Цивільного кодексу України); комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов'язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов'язання, які оспорюються сторонами (ст. 107 Цивільного кодексу України).

Моментом переходу прав до правонаступника юридичної особи вважається дата внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та Фізичних осіб-підприємців та громадських формувань в порядку, передбаченому ст. 37 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців" на громадських формувань, тобто запису про припинення юридичної особи.

Таким чином, слід відзначити, що відповідно до цивільного законодавства при реорганізації (злитті) юридичних осіб перехід прав і обов'язків до новоутвореної юридичної особи відбувається на підставі передавального акта, в якому про це має бути чітко зазначено, а правонаступництво вважається здійсненим з моменту виключення юридичної особи - попередника з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Про необхідність затвердження таких передавальних актів йдеться і у постанові Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 №200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

Таким чином, сама по собі вказівка в Законі та у постанові Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200, а також Статуті про те, що ПАТ "Українська залізниця" є правонаступником усіх прав і обов'язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту, не означає автоматичного правонаступництва без проведення інвентаризації майна, затвердження передавальних актів і припинення юридичних осіб та підприємств.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Вищого господарського суду України від 23.02.2016 у справі № 905/2470/15, від 29.11.2016 у справі № 910/8081/16, від 15.12.2015 у справі № 34/16, від 06.06.2012 у справі № 5015/4612/11, від 11.02.2016 у справі № 904/3006/14, від 20.12.2016 №910/910/8325/16, від 24.11.2016 № 910/7780/16.

Господарським судам необхідно мати на увазі, що саме лише прийняття рішення про ліквідацію суб'єкта господарювання не позбавляє його статусу юридичної особи, і до внесення до названого державного реєстру запису про припинення його діяльності він, зокрема, може виступати учасником судового процесу в загальному порядку (пп. 4.7 п. 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Крім того, пунктами 4 і 5 постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 визначено, що проведенню реорганізації (злиття) має передувати проведення інвентаризації майна підприємств, що реорганізуються (зливаються), та складання актів інвентаризації майна, після чого мають складатися та затверджуватися передавальні акти майна та зведені акти майна, що вносяться до статутного капіталу ПАТ "Укрзалізниця".

Згідно з ст. Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" - період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014.

Разом з тим, у зазначеній вище постанові Кабінету Міністрів України і пункті 5 встановлено, що майно (активи, власний капітал та зобов'язання підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції (далі - майно), не включається до переліків і зведених актів інвентаризації майна, що затверджуються Міністерством інфраструктури відповідно до цього пункту, і відображається в балансі (крім зобов'язань підприємств і установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на тимчасово окупованій території) і закріплюється в частині господарського відання до проведення його інвентаризації та оцінки відповідно до п. 2 постанови КМУ від 12.11.2014 року № 604.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.11.2014 № 604 "Деякі питання інвентаризації майна підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції" передбачено, що проведення інвентаризації та оцінки майна (активи, власний капітал та зобов'язання) підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, має бути здійснено після завершення тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, а також завершення проведення антитерористичної операції, після чого мають бути подані пропозиції щодо зміни статутного капіталу публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

Вищенаведені нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України прямо вказують, що майно (активи, власний капітал та зобов'язання) підприємств та установ залізничного транспорту загального користування (в тому числі й Державного підприємства "Донецька залізниця"), їх структурних підрозділів, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, не ввійшло до статутного капіталу ПАТ "Українська залізниця". При цьому, в балансі ПАТ "Українська залізниця" мають тимчасово відображатися тільки активи таких підприємств (зобов'язання в балансі не відображаються і до ПАТ "Укрзаліниця" не переходять).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що ПАТ "Українська залізниця" не стало правонаступником Державного підприємства "Донецька залізниця", оскільки процедура реорганізації цих підприємств та передача всіх їх прав та обов'язків до ПАТ "Українська залізниця" відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.11.2014 № 604 призупинена до завершення проведення антитерористичної операції.

Крім того, передавальний акт між вказаними підприємствами не складався, що свідчить про те, що публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" не має відповідати за неналежне виконання своїх зобов'язань Державного підприємства "Донецька залізниця".

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що договір поставки № Д/НХ-154701/НЮ від 10.11.2015 було укладено позивачем з третьою особою, яка безпосередньо є особою, зобов'язаною сплатити кошти за поставлений товар, а відтак і позовні вимоги до відповідача про стягнення заборгованості за договором є безпідставними.

Також, колегія суддів, погоджується з обґрунтованим висновком місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позовних вимог в частині пені в розмірі 27 331,99 грн., 3% річних в розмірі 4 453,75 грн. та інфляційні втрати в розмірі 12 654,83 грн., оскільки відповідач не є правонаступником третьої особи, яка є покупцем за договором, а відповідно і не несе жодної відповідальності, передбаченої умовами договору, зокрема, п. 9.2. договору та нормами законодавства, що регулюють відповідальність за порушення боржником свого грошового зобов'язання та нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання боржником зобов'язання.

На підставі вищевикладеного апеляційний суд не приймає до уваги твердження позивача, що зазначені в апеляційній скарзі стосовно порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права.

У відповідності до ст.ст. 32-34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, колегія суддів на підставі доказів та пояснень наявних в матеріалах справи дійшла до висновку, що відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України підстав для скасування чи зміни рішення місцевого господарського суду не вбачає, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

В зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України, що судові витрати покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 4-2, 4-3, 4-7, 32-34, 43, 44, 49, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Ніжинський механічний завод» залишити без задоволення, рішення господарського міста Києва від 26.10.2016 у справі № 910/16966/16 залишити без змін.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді Л.В. Чорна

М.Л. Яковлєв