КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2017 р. Справа№ 911/2628/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Суліма В.В.

Гаврилюка О.М.

при секретарі судового засідання - Куценко К.Л.;

за участю представників сторін:

від позивача: Конопліцький І.В. - представник за довіреністю № 14-10 від 14.01.2015;

від відповідача: Коваль Н.В. - представник за довіреністю б/н від 07.11.2016;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Київської області від 03.10.2016

у справі № 911/2628/16 (суддя - Шевчук Н.Г.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства "Києво-Святошинська тепломережа" Київської обласної ради,

про стягнення 450 530,58 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Комунального підприємства "Києво-Святошинська тепломережа" Київської обласної ради (надалі - відповідач), в якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь: пеню за періоди з 15.02.2013 по 15.01.2015 всього на загальну суму 162729,71 грн., інфляційні збитки з лютого 2014 року по грудень 2014 року всього на загальну суму 263796,13 грн. та 3 % річних за період з 15.02.2013 по 15.01.2015 всього на загальну суму 24004,74 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем свого обов'язку щодо оплати поставленого позивачем природного газу згідно договору купівлі-продажу природного газу №1450/14-ТЕ-17 від 25.12.2013.

Рішенням Господарського суду Київської області від 03.10.2016 (дата підписання повного рішення - 07.10.2016) у позові відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 26.10.2016 (згідно відтиску штемпеля відділення поштового зв'язку на апеляційній скарзі) звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 03.10.2016 в частині відмови у стягненні 263 796,13 грн. - інфляційних втрат, 24 004,74 грн. - 3% річних та 162 729,71 грн. - пені, а в іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.11.2016 відновлено Публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" пропущений строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Київської області від 03.10.2016 у справі № 911/2628/16. Апеляційну скаргу позивача на рішення Господарського суду Київської області від 03.10.2016 у даній справі було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 29.11.2016.

14.12.2016 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшли пояснення до відзиву на апеляційну скаргу. В яких останній зазначив, що з урахуванням того, що частина поставленого природного газу було оплачено шляхом перерахування коштів з державного бюджету на підставі договорів про взаєморозрахунків та спільного протокольного рішення, а тому на вказані суми, позивач позбавлений права нараховувати штрафні санкції, інфляційні втрати на 3% річних на вказані суми. Так, уклавши такі правочини, сторони зміни порядок та строки погашення заборгованості. На підтвердження вказаних доводів відповідачем було долучено до пояснень копії банківських виписок, які просив долучити як докази в порядку ст. 101 ГПК України. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність долучення до матеріалів справи такі докази, оскільки позивач у відзиві на позовну заяву посилався на такі докази, окрім того пояснив, що останні не були подані до суду першої інстанції через велику кількість виконуваної робити бухгалтерією відповідача та великою кількістю споживачів, які обслуговуються. Таким чином, суд апеляційної інстанції, визнав поважність неподання таких доказів до суду першої інстанції в розумінні ст. 101 ГПК України та вирішив долучити їх до матеріалів справи.

Справа розглядалася різними складами суду.

У зв'язку з перебування судді Майданевича А.Г. на лікарняному, відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 23.01.2017, для розгляду апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 03.10.2016 у справі № 911/2628/16 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Коротун О.М., судді: Гаврилюк О.М., Сулім В.В., вказана судова колегія прийняла апеляційну скаргу до свого провадження, розглянула її по суті та ухвалила постанову у даній справі.

В судовому засіданні 20.02.2016 представник позивача апеляційну скаргу у даній справі підтримав, просив рішення суду першої інстанції скасувати з прийняттям нового про задоволення позову.

Представник відповідача в судовому засіданні 20.02.2016 проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, пояснень до апеляційної скарги та відзиву на неї (з урахуванням доповнення до відзиву), заслухавши пояснення представників сторін, оглянувши оригінали документів, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно з'ясовано судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 25.12.2013 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (як продавцем) та Комунальним підприємством "Києво-Святошинська тепломережа" Київської обласної ради (як покупцем) було укладено договір купівлі-продажу природного газу №1450/14-ТЕ-17 (надалі - договір), згідно пункту 1.1 якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ „НАК „Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець - прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Згідно з пунктом 1.2. договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями, національними творчими спілками та їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності).

Відповідно до пункту 2.1. договору продавець передає покупцеві у період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року газ обсягом до 1 535,295 тис. куб. м.

Пунктом 3.3. договору передбачено, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Пунктом 3.4. договору встановлено, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаному уповноваженим представником та скріпленому печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами.

Пунктом 5.2. договору передбачено, що ціна за 1 000 кубічних метрів природного газу становить 1118,974 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1 000 куб. м. природного газу - 1118,974 грн., крім того ПДВ - 17 %- 190,226 грн., всього з ПДВ 1309,20 грн.

Згідно пункту 6.1. договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа наступного за місяцем поставки газу.

Розділом 11 договору визначено строк його дії, згідно якого цей договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє у частині реалізації газу до 31.12.2014, а у частині розрахунків - до їх повного здійснення.

31.01.2014 між сторонами по справі було підписано додаткову угоду №1 до договору купівлі-продажу природного газу №1450/14-ТЕ-17 від 25.12.2013.

30.04.2013 між позивачем та відповідачем було підписано додаткову угоду № 2 до договору купівлі-продажу природного газу №1450/14-ТЕ-17 від 25.12.2013, згідно умов пункту 1 якої сторони дійшли згоди викласти пункт 1.1. договору в наступній редакції: „1.2. Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням".

На виконання умов договору позивач у період з січня 2014 року по грудень 2014 року передавав у власність (продавав) відповідачу природний газ, що підтверджується наявними у матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу (а.с. 32-51).

За доводами позивача, відповідач протягом дії договору купівлі-продажу природного газу №1450/14-ТЕ-17 від 25.12.2013 свої зобов'язання в частині повної та своєчасної оплати отриманого газу належним чином не виконував, у зв'язку з чим позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь пеню на загальну суму 162 729,71 грн., інфляційні збитки на загальну суму 263 796,13 грн. та 3 % річних на загальну суму 24 004,74 грн.

Пунктом 7.2. купівлі-продажу природного газу №1450/14-ТЕ-17 від 25.12.2013 передбачено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Пунктом 9.3. договору передбачено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п'ять) років.

Відповідач, у відзиві на позовну заяву та у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що 14.10.2014 між Головним управлінням Державної казначейської служби у Київській області (сторона перша), Департаментом фінансів Київської облдержадміністрації (сторона друга), Управлінням фінансів Києво-Святошинської районної державної адміністрації (сторона третя), Києво-Святошинською районною державною адміністрацією (сторона четверта), КП "Києво-Святошинська тепломережа" Київської обласної ради (сторона п'ята), НАК „Нафтогаз України" (сторона остання) було укладено договір № 797/30 про організацію взаєморозрахунків.

Згідно з пунктами 3-9 договору № 797/30 про організацію взаєморозрахунків казначейство перераховує кошти, які надійшли до спеціального фонду державного бюджету від продажу облігацій внутрішньої державної позики згідно з пунктом 2 статті 16 Закону України „Про Державний бюджет України на 2014 рік", стороні першій у сумі 881 201,55 гривень на підставі рішення Мінфіну.

Підпунктами 1), 2) пункту 11. договору № 797/30 про організацію взаєморозрахунків передбачено, що з метою виконання договору сторони зобов'язуються забезпечити подання до територіальних органів Казначейства належним чином оформлених договорів та платіжних документів згідно з Порядком та умовами надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення. що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування; не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

Пунктом 14 договору № 797/30 про організацію взаєморозрахунків визначено строк його дії, згідно якого договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором.

Згідно з пунктом 16 договору № 797/30 про організацію взаєморозрахунків сторони засвідчують, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

На виконання умов договору купівлі-продажу природного газу №1450/14-ТЕ-17 від 25.12.2013 та договору про організацію взаєморозрахунків № 797/30 від 14.10.2014 відповідач перерахував позивачу грошові кошти у загальному розмірі 881201,55 грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням №20 від 16.10.2014.

18.12.2015 між Головним управлінням Державної казначейської служби у Київській області (сторона перша), Департаментом фінансів Київської облдержадміністрації (сторона друга), Управлінням фінансів Києво-Святошинської районної державної адміністрації (сторона третя), Києво-Святошинською районною державною адміністрацією (сторона четверта), КП "Києво-Святошинська тепломережа" Київської обласної ради (сторона п'ята), НАК „Нафтогаз України" (сторона шоста), ПАТ «Укргазвидобування» було укладено аналогічний договір № 559/375-в про організацію взаєморозрахунків.

Підпунктами 1), 2) пункту 12. договору № 559/375-в про організацію взаєморозрахунків передбачено, що з метою виконання договору сторони зобов'язуються забезпечити подання до територіальних органів Казначейства належним чином оформлених договорів та платіжних документів згідно з Порядком та умовами надання у 2015 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення. що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування; не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

Згідно з пунктом 16. договору № 559/375-в про організацію взаєморозрахунків сторони засвідчують, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

На виконання умов договору купівлі-продажу природного газу №1450/14-ТЕ-17 від 25.12.2013 та договору про організацію взаєморозрахунків № 559/375-в від 18.12.2015 відповідач перерахував позивачу грошові кошти у загальному розмірі 210 919,44 грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням №18 від 23.12.2015.

Окрім цього, з додаткових матеріалів, поданих відповідачем до суду апеляційної інстанції (вказані документи були прийняті судом апеляційної інстанції в порядку ст. 101 ГПК України) вбачається, що 17.11.2015 між Головним управлінням Державної казначейської служби у Київській області (сторона перша), Департаментом фінансів Київської облдержадміністрації (сторона друга), КП "Києво-Святошинська тепломережа" Київської обласної ради (сторона третя), НАК „Нафтогаз України" (сторона остання), було підписано спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 2.381 за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України.

На підставі якого відповідачем було перераховано на рахунок позивача 69 300,00 грн. в рахунок оплати поставленого газу за договором №1450/14-ТЕ-17.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що уклавши договір про організацію взаєморозрахунків № 797/30 від 14.10.2014 сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до умов договору купівлі-продажу природного газу №1450/14-ТЕ-17 від 25.12.2013, а тому нарахування пені, інфляційних втрат та 3 % річних за договором №1450/14-ТЕ-17 є неправомірним.

Суд апеляційної інстанції лише частково погоджується з таким висновком місцевого господарського суду з урахуванням наступного.

Так з матеріалів справи, зокрема, з договорів про організацію взаєморозрахунків № 797/30 від 14.10.2014 та 556/375-в від 18.12.2015 та спільного протокольного рішення № 2.381 від 17.11.2015 (підписані усіма учасниками, в тому числі сторонами та скріплені їхніми печатками, а тому є належним та допустимим доказом в розумінні ст. 33, 34, 43, 99, 101 ГПК України) вбачається, що за вказаними правочинами було погашено суму основного боргу в розмірі 1 161 420,99 грн., тоді як поза межами вказаних договорів відповідачем було сплачено суму основного боргу у розмірі 178 270,28 грн.

Виходячи з позиції Верховного Суду України, викладеної, зокрема, у постановах від 07.10.2015 у справі № 3-883гс15, від 25.03.2015 у справі № 924/1265/13 та від 30.09.2014 у справі № 5011-35/1534-2012-42/553-2012, підписуючи спільні прокольні рішення (договори про організацію взаєморозрахунків) сторони тим самим змінюють порядок і строк проведення розрахунків, а тому суд апеляційної інстанції не приймає доводи апелянта, що правові позиції ВСУ у вказаних справах не підлягають до застосування, оскільки такі справи є аналогічними із даною справою. Тоді як відмінність справ, що полягає в охопленні такими договорами всієї суми боргу або лише часткове погашення не змінює самої суті норми права, яка підлягає до застосування у даних справах, а тому така відмінність не є підставою для неможливості застосування таких правових позицій.

Щодо доводів апелянта про те, що жодний із договорів про організацію взаєморозрахунків не передбачено, що його умови можуть застосовуватись до відносин, які виникли до його укладання, суд апеляційної інстанції відхиляє такі доводи як необґрунтовані та такі, що спростовуються текстом самих договорів про організацію взаєморозрахунків (підписаних, зокрема, позивачем), відповідно до п.п. 2 п. 11 договору № 797/30 від 14.10.2014 сторони погодили не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору. А тому в цій частині суд апеляційної інстанції не приймає і доводи позивача з посиланням на ст.ст. 604, 631 ЦК України, оскільки вони суперечать умовам договорів про організацію взаєморозрахунків. Вказані норми матеріального права не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, як підстава для задоволення позову повністю.

А тому суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних на суму основного боргу в розмірі 1 161 420,99 грн. - є неправомірним. Однак, позовні вимоги про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу в розмірі 178 270,28 грн. є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. В цій частині суд апеляційної інстанції приймає доводи апелянта, оскільки така сума була погашена в порядку, передбаченому договором №1450/14-ТЕ-17 від 25.12.2013.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 цього ж кодексу закріплено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 692 цього ж кодексу передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно статті 610 цього ж кодексу порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 549 цього ж кодексу передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 3 цієї ж статті встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно пункту 6.1. договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 7.2. купівлі-продажу природного газу №1450/14-ТЕ-17 від 25.12.2013 передбачено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Так, відповідно до ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд апеляційної інстанції здійснив власний розрахунок та дійшов висновку, що обґрунтованим розміром пені, що було розраховано на суму боргу в розмірі 178 270,28 грн. за заявлені періоди (з урахуванням часткових оплат відповідача) становить 21 654,15 грн. А тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Окрім цього, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати в розмірі 263 796,13 грн. та 3% річних в розмірі 24 004,74 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, суд апеляційної інстанції здійснив власний розрахунок та дійшов висновку, що обґрунтованими в цій частині є позовні вимоги про стягнення 35 102,87 грн. - інфляційних втрат та 3 194,27 грн. - 3% річних (виходячи із суми основного боргу в розмірі 178 270,28 грн.) за заявлені періоди.

Таким чином обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню є позовні вимоги про стягнення з відповідача 21 654,15 грн. - пені, 35 102,87 грн. - інфляційних втрат, 3 194,27 грн. - 3% річних.

Суд апеляційної інстанції не приймає доводи відповідача з посиланням на положення ЗУ «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» як на підставу для відмови в задоволенні позовних вимог, оскільки такого Закону не існувало на час ухвалення рішення суду першої інстанції, а тому положення такого Закону не підлягають застосуванню у даній справі, як підстава для скасування рішення суду першої інстанції.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню на підставі пунктів 1, 4 частини 1 статті 104 ГПК України, з прийняттям нового рішення в цій частині про задоволення позову.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати при частковому задоволенні позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, як за розгляд справи в суді першої, так і апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 32-34, 36, 43, 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 03.10.2016 у справі № 911/2628/16 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 03.10.2016 у справі № 911/2628/16 - скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення: 35 102,87 грн. - інфляційних втрат, 21 654,15 грн. - пені, 3 194,27 грн. - 3 % річних з ухваленням нового рішення про задоволенні позову в цій частині.

3. Стягнути з Комунального підприємства "Києво-Святошинська тепломережа" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 35 102 (тридцять п'ять тисяч сто дві) грн. 87 коп. - інфляційних втрат, 21 654 (двадцять одна тисяча шістсот п'ятдесят чотири) грн. 15 коп. - пені, 3 194 (три тисячі сто дев'яносто чотири) грн. 27 коп. - 3 % річних та 899 (вісімсот дев'яносто дев'ять) грн. 27 коп. - судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

4. В іншій частині рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

5. Стягнути з Комунального підприємства "Києво-Святошинська тепломережа" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 989 (дев'ятсот вісімдесят дев'ять) грн. 16 коп. - судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

6. Видачу наказів доручити місцевому господарському суду.

7. Матеріали справи № 911/2628/16 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у встановленому законодавством порядку.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді В.В. Сулім

О.М. Гаврилюк