ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" лютого 2017 р. Справа № 914/2172/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Данко Л.С.

ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Юніверсал Асістанс № 758/UA від 29.11.2016

на рішення Господарського суду Львівської області від 14.11.2016 року

у справі № 914/2172/16

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Юніверсал Асістанс, м. Київ,

до відповідача: Приватного акціонерного товариства Страхова компанія ВОНА, м. Львів,

про стягнення 66 771,15 грн.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 представник ;

від відповідача: ОСОБА_3 - представник;

Представникам сторін розяснено права та обовязки, передбачені ст. 20, 22 ГПК України.

Відповідно до ст.74-1 Господарського процесуального кодексу України судове засідання проводилось в режимі відеоконференції за допомогою технічних засобів відеозапису. Носій відеозапису відеоконференції є додатком до протоколу судового засідання і після закінчення судового засідання приєднується до матеріалів справи.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 14.11.2016 року у справі № 914/2172/16 (суддя Яворський Б.І.) позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія ВОНА на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Юніверсал Асістанс 13 990,00 грн. основного боргу, 354,37 грн. 3% річних, 1 644,72 грн. інфляційних втрат, 5 155,89 грн. пені та 436,37 грн. судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

ТОВ «Юніверсал Асістанс» подано апеляційну скаргу № 758/UA від 29.11.2016, в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 14.11.2016 року скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити у повному обсязі, витрати за сплачений судовий збір покласти на відповідача, посилаючись на те, що судом неповно з»ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, а саме в частині неврахування рахунку №23 від 26.01.2016, звіту до нього та акту наданих послуг від 26.01.2016. Зокрема, скаржник зазначає, що позивачем належним чином виконано умови договору доручення №09/СА/03/14 та надано відповідачу послуги на загальну суму 106 619,55грн. Відповідач частково здійснював оплату винагороди за надані позивачем послуги, станом на день подачі позовної заяви у відповідача виникла заборгованість в сумі 48 705,00грн.

Скаржник вважає, що помилковим є твердження суду, що випадки, які виникли з договірних відносин майнового страхування не входять в сферу дії договору №09/СА/03/14 від 20.03.2014 і спростовується самим договором та доданими позивачем договорами майнового страхування, які позивач приймав від клієнтів відповідача в процесі виконання договору доручення. Матеріалами справи не підтверджено, що відповідач відмовився від договору про надання послуг у період за який подані рахунки та акти до них і те, що цей договір було розірвано за згодою сторін.

ПАТ Страхова компанія ВОНА у відзиві на апеляційну скаргу б/н від 24.01.2017 рішення суду просить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що рішення суду прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають дійсним обставинам справи та чинному законодавству України.

Розглянувши матеріали справи, апеляційної скарги, заслухавши пояснення та заперечення представників сторін, суд апеляційної інстанції встановив наступне:

як вбачається із матеріалів справи, 20.03.2014р. між ТОВ Юніверсал Асістанс та ПАТ Страхова компанія ВОНА укладено договір доручення №09/СА/03/14, відповідно до п.2.1 якого довіритель (відповідач у справі) доручає, а повірений (позивач у справі) бере на себе зобовязання від імені, за дорученням та за рахунок довірителя здійснювати надання частини страхових послуг асистанські послуги в порядку та на умовах, передбачених цим договором.

Довіритель здійснює оплату послуг повіреного при наданні асистанських послуг в процесі врегулювання кожного окремого страхового випадку згідно додатку №1, що є невідємною частиною даного договору. Довіритель здійснює відшкодування витрат, понесених повіреним при наданні асистанських послуг в процесі врегулювання кожного окремого страхового випадку, згідно до рахунків та актів виконаних робіт третіх організацій, що були залучені повіреним для виконання асистанських послуг клієнтам довірителя за погодженням з довірителем (п.2.2 -2.2 договору) (том І а.с.28-31).

Порядок проведення розрахунків за надані послуги сторони погодили у р.6 договору. Так, винагорода повіреного за надані асистанські послуги оплачується довірителем згідно з тарифом, наведеним в додатку №1 до цього договору. Додаткові види асистанських послуг, які не увійшли до додатку №1, та їх вартість визначаються за окремою домовленістю.

За результатами надання асистанських послуг по кожному врегульованому страховому випадку повірений направляє довірителю ОСОБА_2 виконаних робіт, включаючи перелік наданих асистанських послуг, сумарно за кожну окрему декаду місяця, на протязі 3-х банківських днів, починаючи з останнього дня закінчення декади. Довіритель оплачує надані повіреним асистанські послуги щодекадно згідно з розцінками, що відображені у додатку №1, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок повіреного протягом 5 банківських днів з моменту отримання оригінала рахунку та ОСОБА_2 виконаних робіт. Якщо протягом 4 банківських днів з моменту передачі повіреним акту виконаних робіт від довірителя не надходить обґрунтована письмова відмова від підписання ОСОБА_2 виконаних робіт, то такі акти та рахунки вважаються безумовно акцептованими та підлягають оплаті довірителем.

Відповідно до п.10.02 договору будь-які зміни та/або доповнення до цього договору можуть бути здійснені і наберуть чинності лише за письмовою згодою двох сторін.

Крім того, сторони підписали додаток №1 до договору: Вартість та перелік асистанських послуг; додаток №2: Порядок надання Довірителем інформації при замовленні асистанських послуг; додаток №3: Список уповноважених осіб довірителя; додаток №4: Форма звіту Повіреного; додаток №5: Алгоритм роботи. Інструкція.

Як стверджує позивач, ним було надано відповідачу асистанські послуги на загальну суму 48 705,00 грн., що підтверджується актами про надання таких послуг (том І а.с.50,52, 54, 56, 58, 62, 65, 69, 71, 74, 77, 82, 86, 87).:

У матеріалах справи міститься лист №13 від 04.03.2015, у якому відповідач повідомляє позивача про зауваження до рахунків №972 від 31.10.2014р. на суму 680,00 грн. та до рахунку №487 від 23.06.2014 на суму 640, 00 грн. (том І а.с.112).

16.06.2016 позивачем надіслано відповідачу претензію з проханням оплатити заборгованість за договором доручення №09/СА/03/14 на загальну суму 48 705,00 грн. (том І а.с.43).

Листом №834 від 15.07.2016р. відповідач повідомив позивача про необхідність додатково надіслати рахунки на оплату послуг, наданих ТзОВ Юніверсал асістанс, оскільки ПрАТ СК Вона має зауваження щодо переліку наданих послуг стосовно договірних відносин з майнового страхування, тоді як в додатку №1 до договору сторони погодили вартість та перелік послуг, які стосуються договорів страхування, повязаних з використанням транспортних засобів (том І а.с.45).

Доказів погашення заборгованості на день подання позову відповідачем не надано.

Згідно із п.п. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до п.1 ст.193 ГК України та ст..526 ЦК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. А за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 525 ЦК України).

Згідно із ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Між сторонами у справі виникли відносини на підставі укладеного договору доручення.

Відповідно до ст.1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного.

У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними (ст.1001 ЦК України).

В ході розгляду справи судом встановлено та підтверджується матеріалами справи підтверджується і не заперечувалось сторонами факт надання послуг за рахунками: №1162, №114, №116, №551, №742, №762, №820, №881, №925, №997, №1079.

Судова колегія погоджується із судом першої інстанції, що у договорі доручення №09/СА/03/14 від 20.03.2014 та додатках до нього сторони погодили надання повіреним асистанських послуг, виходячи з укладених відповідачем договорів страхування транспортних засобів за такими видами: КАСКО, ОСЦВ, ДЦВ.

Як вбачається із розділу 1 (Визначення термінів) договору доручення №09/СА/03/14 від 20.03.2014 «Асистанські послуги» - забезпечення оперативної організації надання послуг клієнтам відповідно до Програми при настанні страхового випадку (п.1.6 договору); «Програма» - програма, згідно з якою здійснюється добровільне страхування наземного транспорту, а також обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників ТЗ (п.1.3 договору).

Види асистанських послуг позивача деталізовані у Додатку №1, де у Блоках №1-5 перераховано види послуг повіреного та їх вартість, зокрема, але не виключно, перелічені такі: проведення огляду місця події, ТЗ, полісів усіх учасників ДТП, огляд пошкодженого ТЗ, дистанційний контроль ремонту ТЗ, супроводження видачі ТЗ, аналіз пошкоджень ТЗ, виїзд на місце та укладання договору страхування, включаючи огляд транспортного засобу, проведення авто товарознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку легкового ТЗ, AudaHistory виявлення випадків повторного ремонту ТЗ, організація евакуації, технічної допомоги ТЗ.

Наведене свідчить, що сторони погодили тільки надання послуг, повязаних з транспортними засобами. Аналогічний висновок можна зробити і з Інструкції стосовно послуг та порядку їх здійснення повіреним щодо організації інформаційного забезпечення та виїзду аварійних комісарів за договорами добровільного страхування наземного транспорту (КАСКО) та обовязкового страхування цивільної відповідальності власників ТЗ, укладених СК ВОНА.

Отже, враховуючи наведене, твердження позивача про те, що у рахунки та акти виконаних робіт правомірно включено послуги з договорів майнового страхування на підставі договору доручення №09/СА/03/14, судова колегія вважає помилковими, оскільки надання послуг з договорів майнового страхування не було передбачено зазначеним договором доручення №09/СА/03/14. Такі послуги могли надаватися позивачем на підставі згоди сторін та внесення відповідних змін у цей договір, проте такі зміни не вносилися і доказів зазначеного сторонами не було подано.

Факт відсутності заперечень відповідача проти отриманих актів не може призводити до автоматичного погодження ним таких актів, оскільки за п.6.1.3 договору це може стосуватися тільки тих послуг, які надаються в межах даного договору, чого не було в цьому випадку.

Отже, з огляду на викладене правомірним є висновок суду першої інстанції, що позивачем помилково, всупереч умовам договору включено послуги з майнового страхування, зокрема, на суму 34 835,00 грн. у рахунок №23 від 26.01.2016; решта 120,00 грн. за цим рахунком відповідач зобовязаний заплатити, що ним і не заперечувалось.

Рахунки №487 та №972 відповідач також зобовязаний оплатити, оскільки, згідно п.6.1.3 договору, не заперечив проти таких послуг протягом 4 банківських днів з моменту передачі акту виконаних робіт, а фіскальний чек, долучений відповідачем на підтвердження надіслання листа №13 від 04.03.2015р., не підтверджує надіслання позивачу саме заперечень щодо зазначених вище рахунків.

Судом першої інстанції, здійснивши перерахунок суми основного боргу, правомірно встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем за надані асистанські послуги на підставі договору доручення №09/СА/03/14 становить 13 990,00 грн.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ст..611 ЦК України).

Відповідно до ст.230 ГК України, ст. 549 ЦК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. При цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання.

Згідно п.6 ст.231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, які визначаються обліковою ставкою НБУ за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення сум, судом першої інстанції встановлено, що при проведення розрахунку позивачем всупереч вимог п.6.1.3 договору враховувалися календарні, а не банківські дні. Крім того, розрахунок по рахунках №487 та №997 проводився на суму боргу (наданих послуг) без урахування часткових оплат відповідачем. Також позивачем не подано доказів надіслання відповідачу рахунку №1079 від 31.12.2015р. на 500,00 грн., тому, підстав для нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат на цю суму з 15.01.2016 немає. Однак, оскільки даний рахунок відповідач отримав під час розгляду справи і визнав його, то стягнення даної суми заборгованості є правомірним.

Також необхідно відзначити, що позивачем проведено розрахунок пені більш ніж за 6 місяців, що є порушенням вимог ст.232 ГК України.

Отже, правомірним до стягнення з відповідача з врахуванням обставин, наведених вище, є 354,37 грн. 3% річних, 3 199,41 грн. пені та 1 644,72 грн. інфляційних втрат.

Згідно із ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Скаржником не подано суду достатніх та допустимих доказів, які б підтверджували вимоги, заявлені в апеляційній скарзі.

Не береться до уваги посилання скаржника на порушення судом норм матеріального права, оскільки при прийнятті рішення суд послався на норми права, які регулюють спірні правовідносини, окрім того суд прийняв рішення у відповідності до правових підстав позовної заяви.

За таких обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про те, що рішення прийняте із дотриманням норм законодавства та у відповідності до обставин справи, а тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Судові витрати, відповідно до ст.49 ГПК України за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд П О С Т А Н О В И В:

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 14.11.2016 року у справі № 914/2172/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3.Справу направити у Господарський суд Львівської області.

Головуючий суддя Галушко Н.А

Суддя Данко Л.С.

Суддя Орищин Г.В.