УХВАЛА

02.02.2017Справа № 910/1962/16

За скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНО.УА»

На дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

У справі за позовом публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України»

До товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНО.УА»

Про стягнення 21638772,46 грн.

Суддя Ковтун С.А.

Представники учасників процесу:

від скаржника Радзівіл С.Г. (керівник)

від стягувача Махиніч Н.В. (за дов.)

від органу виконання рішень не прибув

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося з позовом публічне акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова корпорація України» до товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНО.УА» про стягнення 21638772,46 грн. за договором № КИВ019Я-С від 24.06.2014, з яких: 15488242,74 грн. попередньої оплати, 2834348,42 грн. пені, 1084176,99 грн. штрафу, 2216728,23 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами, 15276,08 грн. 3% річних.

18.04.2016 Господарський суд міста Києва ухвалив рішення про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНО.УА» на користь публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» 15488242,74 грн. попередньої оплати товару, 2834348,42 грн. пені, 1084176,99 грн. штрафу, 185379,23 грн. судового збору.

29.08.2016 Господарський суд міста Києва видав відповідний наказ.

15.09.2016 Господарський суд міста Києва відмовив у задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНО.УА» про відстрочку та розстрочку виконання рішення.

У зв'язку з оскарженням вказаної ухвали матеріали справи № 910/1962/16 знаходились за межами Господарського суду міста Києва.

15.11.2016 товариство з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНО.УА» звернулося до суду з скаргою на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якій просить визнати незаконною постанову органу виконання рішень від 21.10.2016 про арешт коштів боржника. Обґрунтовуючи свої доводи щодо неправомірності оскаржуваного рішення виконавця товариство з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНО.УА» посилається на невідповідність його вимогам ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у власності боржника є тільки рухоме майно, яке, всупереч закону, не описувалось виконавцем. Також скаржник не погоджується з сумою стягнення, що зазначена у постанові про арешт.

Публічне акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова корпорація України» проти задоволення скарги заперечило. На його думку, за змістом ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про арешт мана боржника виноситься у день відкриття виконавчого провадження, у зв'язку з чим виконавець не мав можливості провести його опис.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення скаржника та стягувача, суд дійшов таких висновків.

21.10.2016 старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Пироговська-Харітонова Я.О. відкрила виконавче провадження № 52710796 з виконання наказу від 29.08.2016 у справі № 910/1962/16 про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНО.УА» на користь публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» 19592147,38 грн..

21.10.2016 старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Пироговська-Харітонова Я.О. своєю постановою про арешт майна боржника наклав арешт на все майно, що належить товариству з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНО.УА» у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору 21551362,11 грн..

Арешт майна (коштів) божника є забезпечувальним заходом, який застосовується для реального виконання рішення (ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виходячи з приписів ч. 2 ст. 56 та абз. 1 ч. 5 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», накладення арешту на майно (боржника) можливе або шляхом винесення безпосередньо постанови про арешт майна (коштів ) боржника, або шляхом винесення постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Майно, яке підлягає арешту без проведення його опису, зазначено у ч. 7 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», і ним є кошти боржника, що знаходяться на рахунках боржника у банках, інших фінансових установах, а також конкретне майно боржника, зазначене в заяві стягувача, право власності або інші майнові права боржника, дані на яке наявні в електронних державних базах даних та реєстрах.

На рухоме майно, яке не підлягає державній реєстрації, арешт накладається виконавцем лише після проведення його опису (абз. 2 ч. 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження»). Під часом проведення опису майна боржника - юридичної особи та накладення арешту на нього виконавець також використовує відомості щодо належного божнику майна за даним бухгалтерського обліку (ч. 9 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження»).

Отже, як при накладенні арешту без проведення його опису, так і при накладенні арешту з застосуванням попередньої процедури опису майна, предметом арешту може бути тільки індивідуально визначене майно. Чинне виконавче законодавство не надає право виконавцю арештовувати майно без зазначення його індивідуальних і ідентифікуючих характеристик.

Водночас, оскаржувана постанова суперечить наведеним нормам Закону, оскільки стосується арешту всього майна, а не конкретного індивідуально визначеного.

Відповідно до п. 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Наведені обставини є достатніми для задоволення скарги незалежно від правомірності визначення суми стягнення, що зазначена у постанові про арешт.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне задовольнити скаргу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 86, 121-2 ГПК України, суд

У Х В А Л И В:

Скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНО.УА» на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про арешт майна боржника ВП № 5271079 від 21.10.2016.

Суддя С. А. Ковтун