РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2017Справа №910/19292/16

За позовомНаціонального банку України
доПублічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Валендюка Владислава Сергійовича
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачаФонд гарантування вкладів фізичних осіб
прозобов'язання вчинити дії
Головуючий суддя Смирнова Ю.М.

Судді Грєхова О.А.

Чинчин О.В.

Представники:

від позивачаШматко В.О. - представник
від відповідачаЄвтушенко С.В. - представник, Дмитраш О.З. - представник
від третьої особиГерасименко Т.В. - представник

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Національний банк України звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Валендюка Владислава Сергійовича про зобов'язання перерахувати кошти, які надійшли від погашення позичальниками (фінансовими та майновими поручителями) заборгованості за заставленими кредитами, згідно з договором застави майнових прав №24/ЗМП від 24.03.2014, у загальній сумі 33399474,55 грн., розрахованої станом на 21.09.2016.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку від 05.07.2012 №2, ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та ст. 52 Закону України «Про заставу» відповідач у разі одержання коштів від позичальників (фінансових та майнових поручителів) в рахунок погашення заборгованості за заставленими кредитами зобов'язаний був перерахувати такі кошти заставодержателю, яким є позивач у справі. Проте, в порушення умов договору застави майнових прав №24/ЗМП від 24.03.2014 відповідачем не було перераховано на рахунок позивача грошові кошти у розмірі 33399474,55 грн., що надійшли від позичальників (фінансових та майнових поручителів), з метою погашення існуючої заборгованості за кредитним договором №24 від 24.03.2014. При цьому, позивач зазначив про те, що у зв'язку із введенням процедури ліквідації в Публічному акціонерному товаристві "Банк "Фінанси та Кредит" строк виконання грошових зобов'язань банку за кредитним договором є таким, що настав, і, оскільки виконання зобов'язань банку забезпечене заставою, у Національного банку України виникло право задовольнити свої вимоги як кредитора за кредитним договором за рахунок предмета застави.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.10.2016 за вказаним позовом порушено провадження у справі №910/19292/16, задоволено клопотання Національного банку України про розгляд справи у закритому судовому засіданні, залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, розгляд справи призначено на 23.11.2016.

В судовому засіданні 23.11.2016 судом оголошено перерву до 01.12.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.12.2016 розгляд справи №910/19292/16 вирішено здійснювати колегіально у складі трьох суддів.

За результатами автоматичного розподілу справи №910/19292/16 визначено склад колегії для розгляду справи: головуючий суддя Смирнова Ю.М., судді Грєхова О.А. та Чинчин О.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.12.2016 колегією суддів прийнято справу № 910/19292/16 до свого провадження та призначено її розгляд на 25.01.2017.

В судовому засіданні 25.01.2017 оголошено перерву до 01.02.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.02.2017, у зв'язку з тим, що судове засідання призначене на 01.02.2017 не відбулось, розгляд справи призначено на 15.02.2017.

Представник позивача в судове засідання 15.02.2017 з'явився, позовні вимоги підтримав.

Представники відповідача в судове засідання 15.02.2017 з'явились.

Відповідач проти заявлених позовних вимог заперечив, зазначивши, що на сьогодні Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" (банк) визнано неплатоспроможним та перебуває в процесі ліквідації. Відповідно, задоволення вимог кредиторів банку повинне здійснюватися виключно на умовах та у терміни спеціальної процедури, передбаченої ст.ст. 45-52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", і підстави для позачергового перерахування відповідачем коштів позивачу відсутні.

Представник третьої особи в судове засідання 15.02.2017 з'явився. 22.11.2016 третьою особою до канцелярії суду подані письмові пояснення, в яких Фонд зазначив про те, що кошти, в рахунок погашення зобов'язань банку за кредитами НБУ перераховуються уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку після затвердження виконавчою дирекцією Фонду результатів інвентаризації майна банку та формування ліквідаційної маси, а отже, починаючи з моменту прийняття НБУ рішення про ліквідацію банку, в Уповноваженої особи Фонду виникає обов'язок обліковувати на окремому аналітичному рахунку кошти, що надійшли, зокрема, від погашення заборгованості за кредитами банку, майнові права за якими передано в заставу НБУ.

У судовому засіданні 15.02.2017 судом відмовлено в задоволенні клопотання позивача про витребування доказів у Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" Валендюка В.С., оскільки таке клопотання не відповідає положенням ст. 38 Господарського процесуального кодексу України. Позивачем у поданому клопотанні не обґрунтовано та не надано відповідних доказів, які б підтверджували неможливість самостійного надання відповідних доказів, у зв'язку з тим, що позивач просить суд витребувати у відповідача виписки з кореспондентських та накопичувальних рахунків, які відкриті в Національному банку України, тобто така інформація є у позивача в наявності.

Також у судовому засіданні 15.02.2017 судом відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про припинення провадження у справі №910/19292/16 на підставі п.1 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України. Клопотання мотивоване тим, що між сторонами виникли відносини публічно-правового характеру, які регулюються нормами адміністративного судочинства, відтак, спір не підлягає вирішенню в господарських судах України, а провадження у справі №910/19292/16 підлягає припиненню. Позиція відповідача, викладена у клопотанні, судом визнається помилковою, оскільки спірні правовідносини виникли у сторін на підставі господарських договорів: кредитного договору та договору застави, відтак справа у спорі, що виникає з виконання таких договорів, підвідомча господарському суду.

Крім цього, судом розглянуто клопотання відповідача про зупинення провадження у справі №910/19292/16 до вирішення справи №910/13023/16 за позовом Національного банку України до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії.

В задоволенні зазначеного клопотання судом відмовлено, оскільки розгляд справи №910/13023/16 не перешкоджає розгляду справи №910/19292/16 по суті, і підстави для зупинення провадження у справі №910/19292/16 відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України відсутні.

У судовому засіданні 15.02.2017 судом розглянуто заяву Громадської організації "Національне благо України" в особі Дорошенка О.Б. про вступ у справу №910/19292/16 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, в якій заявник зазначає про наявність юридичного інтересу у даній справі, оскільки рішення може вплинути на права та обов'язки заявника, а також на права та обов'язки вкладників відповідача, яких представляє заявник.

Відповідно до п.1 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора.

Відповідно до п. 1.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011 визначено, що ст. 27 ГПК України передбачає можливість участі в судовому процесі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, якщо рішення господарського суду зі спору може вплинути на права та обов'язки цієї особи щодо однієї із сторін. З підстав, зазначених у третьому і четвертому реченнях частини першої згаданої статті, господарський суд залучає певну особу до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, й за відсутності згаданих заяви чи клопотання. Така третя особа виступає в процесі на стороні позивача або відповідача - у залежності від того, з ким із них у неї існують (або існували) певні правові відносини. Питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі. Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали та обставини справи, суд приходить до висновку, що рішення у справі №910/19292/16 не вплине на права та обов'язки заявника, що є підставою для відмови у задоволенні заяви Громадської організації "Національне благо України" в особі Дорошенка О.Б. про залучення до участі у справі в якості третьої оси, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

В судовому засіданні 15.02.2017 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників процесу, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

24.03.2014 між Національним банком України (кредитор, позивач) та Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" (позичальник, відповідач) було укладено кредитний договір №24, відповідно до умов якого кредитор надає позичальнику кредит для збереження ліквідності у сумі ,00 грн. на строк з 24.03.2014 до 13.03.2015 за ставкою 19,5% річних (облікова ставка НБУ за станом на 24.03.2014 становить 6,5 %), процентна ставка за кредитом є змінною, в залежності від діючої облікової ставки НБУ (п.1.1).

Додатковим договором №4 від 27.02.2015 до кредитного договору №24 від 24.03.2014 сторони виклали абз. 1 п.1.1 в новій редакції: "Кредитор надає позичальнику кредит для збереження ліквідності у сумі ,00 грн. на строк з 24.03.2014 до 10.06.2015 (включно)".

В якості забезпечення виконання позичальником його зобов'язань за кредитним договором №24 від 24.03.2014, 24.03.2014 між Національним банком України (заставодержатель), Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" (заставодавець) було укладено договір застави майнових прав №24/ЗМП та додаткові договори до нього, предметом якого є майнові права за кредитними договорами, що укладені між заставодавцем і юридичними особами, перелік яких наведений у додатку № 1 до цього договору (далі - боржники), що є його невід'ємною частиною (надалі всі вищезазначені кредитні договори та генеральні кредитні договори, договори про відкриття кредитної лінії, договори про кредитування, чи інша назва договору про надання кредитних коштів на умовах повернення, платності, строковості, забезпеченості та цільового характеру використання разом та/або окремо іменуються - кредитні договори). Станом на 24.03.2014 заборгованість за кредитними договорами становить ,58 грн. Зобов'язання, що випливають з укладених кредитних договорів, забезпечуються договорами застави, іпотеки, поруки тощо (п.1.1), надана застава забезпечує належне виконання заставодавцем вимог заставодержателя, що випливають (та/або випливатимуть) з кредитного договору від 24 березня 2014 року № 24, укладеного між заставодавцем та заставодержателем, а також всіх додаткових договорів (угод), що будуть укладені до нього, а також з усіх окремих кредитних договорів (та змін до них), (далі разом або окремо - кредитний договір), в тому числі щодо суми зобов'язань, строків їх виконання, розміру процентів та інших умов, у тому числі щодо: повернення заставодавцем заставодержателю заборгованості кредитом у сумі, на умовах та в строки, визначені кредитним договором, сплати заставодавцем процентів за користування кредитом у розмірі 19,5% річних, в порядку та строки, визначені кредитним договором, виконання заставодавцем інших зобов'язань, передбачених кредитним договором, у повному обсязі, на умовах і в строки, визначені в кредитному договорі (у тому числі при зміні строків виконання зобов'язань), у тому числі зобов'язань щодо сплати неустойок (пені та штрафів) та відшкодування збитків (п.1.3), заставодержатель має право у разі неповернення, часткового неповернення або несвоєчасного повернення заставодавцем кредиту та/або нарахованих процентів за користування ним та/або штрафу та/або пені та неможливості списання в безспірному порядку заборгованості з банківських рахунків заставодавця відповідно до статті 73 Закону України "Про Національний банк України" вжити заходів щодо реалізації заставлених майнових прав (у тому числі шляхом отримання права вимоги на заставлені майнові права) і задовольнити свої вимоги в сумі заборгованості за кредитом, процентів за користування ним, пені та штрафу (у разі їх нарахування) (п.3.1.3), заставодержатель має право звертати стягнення на предмет застави (отримання вимоги, що випливає із заставленого права) і реалізовувати заставлені майнові права та задовольнити за їх рахунок свої грошові вимоги за кредитним договором у повному обсязі до настання терміну виконання заставодавцем відповідних зобов'язань, у разі: неповернення заставодавцем згідно з умовами кредитного договору заборгованості за кредитом, процентів за користування ним у разі їх дострокового витребування заставодержателем відповідно до умов кредитного договору, а також пені та штрафу (у разі їх нарахування), одноразової прострочки заставодавцем сплати процентів за користування кредитом відповідно до умов кредитного договору на строк більше ніж п'ять робочих днів, невиконання заставодавцем обов'язків, передбачених підпунктами 3.4.1, 3.4.7, 3.4.9 та 3.4.10 цього договору (п.3.1.4), заставодержатель має право cамостійно без звернення-до суду здійснювати реалізацію майнових прав, наданих заставодавцем у забезпечення за кредитом (п.3.1.5), якщо сума коштів від реалізації права вимоги на кошти недостатня для повного задоволення вимог заставодержателя, то він має право одержати суму, якої не вистачає, з іншого майна заставодавця в порядку, передбаченому законодавством України та цим договором (п.3.1.6), заставодержатель набуває право звернути стягнення на предмет застави у випадках, передбачених цим договором та чинним законодавством України, в тому числі, якщо у строки, встановлені кредитним договором, заставодавець не виконає (повністю або частково) свої зобов'язання, передбачені кредитним договором, в т.ч. не поверне (повністю або частково) заставодержателю кредит та/або не сплатить проценти за користування кредитом, та/або не сплатить неустойку (пеню та штрафи) та/або іншу заборгованість, платежі та/або не виконає інші зобов'язання, які передбачені та/або випливають з кредитного договору та цього договору, у тому числі у випадку одноразового прострочення будь-якого зобов'язання, що визначено кредитним договором, а також в інших випадках, передбачених кредитним договором. Про намір звернути стягнення на предмет застави передбаченому цим договором, заставодержатель повідомляє заставодавця шляхом надіслання повідомлення про порушення зобов'язань (на виконання вимог заставодержателя), забезпечення виконання яких передбачено цим договором. Вказане у попередньому абзаці цього пункту договору повідомлення направляється заставодержателем після реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (далі - Державний реєстр) відомостей про звернення стягнення на предмет застави, за адресою заставодавця (п.4.5), звернення стягнення на предмет застави відбувається у порядку передбаченому ст. 32 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" (п.4.6).

На підставі постанови Правління Національного банку України від 17.09.2015 № 612 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17.09.2015 № 171 "Про запровадження тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві "Банк "Фінанси та Кредит" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку". Згідно з даним рішенням у Публічному акціонерному товаристві "Банк "Фінанси та Кредит" запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 18.09.2015 до 17.12.2015 включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит", визначені ст.ст. 37- 39 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", заступнику начальника відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Чернявській Олені Степанівні строком натри місяці з 18.09.2015 до 17.12.2015 включно.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 17.12.2015 № 898 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18.12.2015 № 230, "Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" та делегування повноважень ліквідатора банку". Згідно із зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит", призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит", визначені зокрема ст.ст.37, 38, 47-51 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", заступнику начальника відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Чернявській Олені Степанівні на два роки з 18.12.2015 до 17.12.2017 включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду № 1703 від 01.09.2016 змінено уповноважену особу Фонду, якій делегуються повноваження ліквідатора Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит". Згідно із зазначеним рішенням всі повноваження ліквідатора Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит", визначені зокрема ст.ст. 37, 38, 47-52, 52, 53 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", в т.ч. з підписання всіх договорів, пов'язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, делеговано провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Валендюку Владиславу Сергійовичу з 05.09.2016.

12.01.2016 позивач звернувся із заявою про включення кредиторських вимог НБУ за вих.№18-0005/1983, у відповідь на яку відповідач повідомив про акцептування вимог на загальну суму ,08 грн., які будуть задовольнятися в 5 чергу.

27.04.2016 позивач надіслав на адресу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб електронне повідомлення про перерахування грошових коштів, які надійшли на погашення заборгованості за заставленими кредитами у строк до 06.05.2016.

Відповідно до електронного повідомлення відповідача від 10.05.2016, у рамках ліквідаційної процедури, відповідачем вживається низка заходів, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", спрямованих на формування ліквідаційної маси та подальше задоволення вимог кредиторів.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що Публічному акціонерному товариству "Банк "Фінанси та кредит" надійшли кошти від погашення кредитів за кредитними договорами, майнові права за якими передано в заставу Національному банку України, у загальному розмірі 33399474,55 грн., проте відповідач не перерахував вказані кошти позивачу у позачерговому порядку. Таким чином, позивач просить суд зобов'язати Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" перерахувати Національному банку України кошти, які надійшли від погашення боржниками заборгованості за кредитними договорами, майнові права за якими знаходяться в заставі Національного банку України у зазначеному розмірі.

В силу положень ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частин 1 та 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів належних йому.

За правилами ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, заставою.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ст. 572 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, в якості забезпечення виконання позичальником його зобов'язань за кредитним договором №24 від 24.03.2014, 24.03.2014 між Національним банком України та Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" було укладено договір застави майнових прав №24/ЗМП та додаткові договори до нього, предметом якого є майнові права за кредитними договорами, які укладені між заставодавцем і юридичними особами згідно переліку, станом на 24.03.2014 заборгованість за кредитними договорами становить ,58 грн.

Судом встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 17.09.2015 № 612 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17.09.2015 № 171 "Про запровадження тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві "Банк "Фінанси та Кредит" строком на три місяці з 18.09.2015 до 17.12.2015 включно, відповідно до постанови Правління Національного банку України від 17.12.2015 № 898 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18.12.2015 № 230, "Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" строком на два роки з 18.12.2015 до 17.12.2017 включно, а рішенням виконавчої дирекції Фонду № 1703 від 01.09.2016 змінено уповноважену особу Фонду, якій делегуються повноваження ліквідатора Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" на Валендюка Владислава Сергійовича з 05.09.2016.

Вказана інформація розміщена на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у мережі інтернет (www.fg.gov.ua) та є загальновідомою, а тому відповідно до норм ст. 35 Господарського процесуального кодексу України ці обставини не потребують доказування.

Згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" цим законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Згідно з ч. 6 ст. 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Порядок ліквідації банку регулюється розділом VIII Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012 № 4452-VI (далі - Закон).

Так, ч. 5 ст. 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону з дня початку процедури ліквідації банку: припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв'язку з ліквідацією банку; банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав; нарахування відсотків, комісійних, штрафів, інших очікуваних доходів за активними операціями банку може припинятися у терміни, визначені договорами з клієнтами банку у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; відомості про фінансове становище банку перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю; укладення правочинів, пов'язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону; втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається; забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

Частинами 1 та 3 ст. 47 Закону передбачено, що уповноважена особа Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду) визначається виконавчою дирекцією Фонду. До неї застосовуються правила та вимоги, визначені ст. 35 цього Закону.

Усі або частина повноважень Фонду, визначених цим Законом, можуть бути делеговані одній або кільком уповноваженим особам Фонду, крім організації реалізації майна банку, що ліквідується. У разі делегування повноважень кільком уповноваженим особам Фонд чітко зазначає межі повноважень кожної з них. Здійснення повноважень органів управління банку може бути делеговано тільки одній уповноваженій особі.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 48 Закону Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження: здійснює повноваження органів управління банку; приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів; вживає у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб; звільняє працівників банку відповідно до законодавства України про працю; заявляє відмову від виконання договорів та в установленому законодавством порядку розриває їх; передає у встановленому порядку на зберігання документи банку, що підлягають обов'язковому зберіганню; здійснює повноваження, що визначені частиною другою статті 37 цього Закону; здійснює відчуження активів та/або зобов'язань банку, якщо це було передбачено планом врегулювання, або в інших випадках, передбачених цим Законом; повертає ініціатору переказу кошти, що надійшли на кореспондентський рахунок банку для зарахування на поточні рахунки клієнтів банку або для виплати переказів протягом процедури ліквідації до дня відкриття банком накопичувального рахунка в Національному банку України (крім коштів, призначенням платежу за якими є погашення зобов'язань перед банком).

Фонд може здійснювати інші повноваження, що є необхідні для завершення процедури ліквідації банку.

Відповідно до ч. 6 ст. 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час ліквідації банку уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури.

Відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" майно банку, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для позачергового задоволення вимог заставодержателя. Заставодержатель має право звернути стягнення на заставлене майно у порядку, встановленому законодавством або договором застави, та отримати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна за ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності, який визначений Фондом.

У разі продажу Фондом заставленого майна (активів) кошти, отримані від реалізації такого майна (активів), спрямовуються на погашення вимог заставодержателя у розмірі не більше основної суми заборгованості за забезпеченим таким майном (активами) зобов'язанням разом з нарахованими процентами після відшкодування Фонду витрат на утримання та продаж такого майна. Решта коштів включається до ліквідаційної маси банку.

У разі якщо обсяг коштів від продажу Фондом заставленого майна недостатній для задоволення вимог заставодержателя, незадоволені вимоги підлягають задоволенню в порядку черговості, встановленої цим Законом.

Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затверджене Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05.07.2012 року № 2 (далі - Положення), регулює відносини, що виникають у процесі виведення неплатоспроможного банку з ринку, а саме: підготовку, затвердження та реалізацію плану врегулювання, розробленого на основі найменш витратного для Фонду способу виведення неплатоспроможного банку з ринку.

Відповідно до п.2.21 ч. 2 розділу 5 цього Положення, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку зобов'язана обліковувати на окремому аналітичному рахунку, зокрема, кошти, що надійшли від погашення заборгованості за кредитами Банку, майнові права за якими передано в заставу. Такі кошти перераховуються уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку в рахунок погашення зобов'язань Банку за кредитами після затвердження виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб результатів інвентаризації майна Банку та формування ліквідаційної маси.

Пунктом 6.14 глави 6 розділу 5 Положення передбачено, що майно банку, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для позачергового задоволення вимог заставодержателя. Заставодержатель має право звернути стягнення на заставлене майно у порядку, встановленому законодавством або договором застави, та отримати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна за ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності, який визначений Фондом або уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку (у разі делегування їй відповідних повноважень).

У разі продажу Фондом або уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку (у разі делегування відповідних повноважень) заставленого майна (активів) кошти, отримані від реалізації такого майна (активів), спрямовуються на погашення вимог заставодержателя у розмірі не більше основної суми заборгованості за забезпеченим таким майном (активами) зобов'язанням разом з нарахованими процентами після відшкодування Фонду витрат на утримання та продаж такого майна. Решта коштів включається до ліквідаційної маси банку.

Якщо обсяг коштів від продажу Фондом або уповноваженою особою Фонду на ліквідацію (у разі делегування відповідних повноважень) заставленого майна недостатній для задоволення вимог заставодержателя, незадоволені вимоги підлягають задоволенню в порядку черговості, встановленої Законом.

Відповідно до пункту 6.6 Положення Уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку здійснює задоволення вимог кредиторів кожної черги за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду.

Таким чином, суд приходить до висновку, що обов'язковою умовою для задоволення вимог кредитора, у тому числі Національного банку України, є відповідне погодження з виконавчою дирекцією Фонду.

Проте, матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження отримання погодження виконавчої дирекції Фонду, яке б надавало право Уповноваженій особі задовольнити вимоги позивача та перерахувати грошові кошти у сумі 33399474,55 грн. Крім того, суд зазначає, що ні Закон, ні Положення не містить строків і чітких сум, які мають спрямовуватися на позачергове погашення вимог кредиторів, забезпечених заставою.

У ст. 52 Закону України "Про заставу" визначено, що у разі якщо боржник заставодавця до виконання заставодавцем зобов'язання, забезпеченого заставою, виконає своє зобов'язання, все, одержане при цьому заставодавцем, стає предметом застави, про що заставодавець зобов'язаний негайно повідомити заставодержателя. При одержанні від свого боржника в рахунок виконання зобов'язання грошових сум заставодавець зобов'язаний за вимогою заставодержателя перерахувати відповідні суми в рахунок виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, якщо інше не встановлено договором застави.

Проте суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що його кредиторські вимоги, які забезпечені договором застави і які виникли внаслідок неналежного виконання банком своїх зобов'язань за кредитним договором, мають задовольнятись відповідно до норм ст. 52 Закону України "Про заставу", оскільки порядок задоволення забезпечених заставою кредиторських вимог позивача має здійснюватись в порядку, визначеному Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", застосування цього Закону є прерогативним по відношенню до Закону України "Про заставу", на який посилається позивач у своїй позовній заяві, оскільки з моменту прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та подальше відкликання банківської ліцензії і ліквідації банку, діяльність такого банку регулюється спеціальним законом.

Позивач помилково ототожнив поняття право вимоги й право застави. Право вимоги, в контексті правовідносин між Національним банком України та відповідачем, є правом позивача на отримання від банку грошових коштів за одержаним кредитом від Національного банку України. Право застави в силу приписів чинного цивільного законодавства України є правом на переважне задоволення права вимоги у випадку порушення основного зобов'язання.

Проте, позивачем в даному випадку заявлено вимоги саме про перерахування коштів, а не про задоволення вимог за рахунок застави.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Київського апеляційного господарського суду України від 24.01.2017 року у справі №910/16685/16.

Частиною 3 ст. 24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" встановлено, що обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

Позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження факту реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про початок процедури звернення стягнення на майнові права за договором застави, грошові кошти за яким позивач просить суд зобов'язати перерахувати відповідача.

Також, суд зазначає, що у зв'язку із відкликанням банківської ліцензії та запровадженням процедури ліквідації Національним банком України подано заяву про визнання його кредитором Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит", яка була акцептована Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та затверджена Рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Таким чином, Національним банком України вже вчинено всі можливі дії щодо задоволення своїх вимог, а стягнення коштів з банку, який перебуває в стані припинення є неможливим, оскільки введення у банку тимчасової адміністрації унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 20.01.2015 року у справі № 6-2001цс15.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Національного банку України до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Валендюка Владислава Сергійовича про зобов'язання перерахувати кошти, які надійшли від погашення позичальниками (фінансовими та майновими поручителями) заборгованості за заставленими кредитами, згідно з договором застави майнових прав №24/ЗМП від 24.03.2014, у загальній сумі 33399474,55 грн., розрахованої станом на 21.09.2016 є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору залишаються за позивачем.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 23.02.2017

Головуючий суддя Ю.М. Смирнова

Суддя О.А. Грєхова

Суддя О.В. Чинчин