Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "09" лютого 2017 р. Справа № 906/1240/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Машевської О.П.

за участю секретаря судового засідання: Гребеннікової Н.П.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув

від відповідача: ОСОБА_1 дов. №б/н від 03.01.2017; ОСОБА_2 дов. №б/н від 03.01.2017

В засіданні суду 26.01.2017р. оголошувалась перерва до 12:00 год. 09.02.2017р. згідно ст. 77 ГПК України.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Міністерства соціальної політики України (м. Київ)

до Комунального підприємства "Житомирський обласний лікувально-санаторний центр радіаційного захисту для дитячого та дорослого населення "Дениші" (с. Дениші, Житомирського р-ну)

про стягнення 722230,36 грн.

Міністерство соціальної політики України звернулося до суду з позовом про стягнення з Комунального підприємства "Житомирський ОЛСЦРЗДДН "Дениші" коштів в загальній сумі 722230, 36 грн., посилаючись на договір про закупівлю за державні кошти №13/73-ВТ від 11.06.2013р.

В якості правових підстав позову позивач посилається на ст. ст. 96, 526, 530, 629, 638 ЦК України, ст. ст. 2, 180, 193 ГК України.

Ухвалою від 16.12.2016р. господарський суд порушив провадження у справі, вжив заходи по підготовці справи до розгляду.

До початку розгляду справи по суті позивачем не подано заяву про зміну підстави та предмету позову, відповідачем не подано зустрічного позову, відповідно.

Представник позивача позов підтримав у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві.

Представники відповідача проти позовних вимог заперечують з підстав, наведених у відзиві, просить суд відмовити у позові. Додатково посилаються на рішення Господарського суду м. Києва у справі №910/21707/13 від 28.01.2014р., яким встановлено обставини відсутності заборгованості перед позивачем.

Позивач у своїх додаткових поясненнях зазначає, що доводи відповідача стосовно доплат громадян, які не надходили відповідачу зазначені правильно, однак кошти (доплата громадян) і неповинні були надходити на рахунок відповідача до моменту повернення державних коштів на рахунок замовника в силу п. 4.4. Договору. Сума у розмірі 125 350, 00 грн. відноситься до коштів доплат громадян, а тому розрахунки основного боргу по Договору, які провів відповідач та про що зазначив, у своєму відзиві не стосуються заборгованості, яка є предметом спору, у даному випадку предметом спору є доплата громадян на суму 125 350, 00 грн. та штрафних санкцій на суму 596 88, 36 грн.

Спростовуючи в усній формі такі доводи позивача, представник відповідача повторно наголошує на тому, що позивач не вірно тлумачить прописану процедуру у п. 4.4. Договору в частині "у випадку оплати вартості частини путівки за рахунок власних коштів виконавець протягом 7 робочих днів з моменту підписання акту за результатами звірки використання путівок повертає кошти Державного бюджету, а замовник протягом 7 робочих днів здійснює оплату за рахунок коштів доплати громадян" , а тому немає права вимагати, як стягнення коштів в сумі 125 350, 00 грн., так і пені за прострочення в її поверненні до державного бюджету на суму 596 88, 36 грн., розраховану на підставі п. 6.2.1 договору.

В засіданні суду 09.02.2017р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду про відмову у позові.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

11 червня 2013року між Міністерством соціальної політики України та Комунальним підприємством Житомирським обласним лікувально-санаторний центр радіаційного захисту для дитячого та дорослого населення "Дениші" Житомирської обласної ради було укладено Договір № 13/73-ВТ про закупівлю за державні кошти ( далі - Договір про закупівлю, Міністерство та Санаторій) на таких основних умовах:

- Міністерство зобов'язалось у 2013р. надати санаторно-курортні путівки для громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, згідно із специфікацією, що зазначена в Додатку №1 до цього Договору у порядку, встановленому цим Договором, та надати відповідно за путівками послуги із санаторно-курортного лікування за відповідним профілем захворювання, а Санаторій зобов'язався оплатити надані санаторно-курортні путівки у порядку, за цінами та у строки, встановлені цим Договором ( п.1.1);

- ціна цього Договору становить 8 954 820, 00 грн. ( п. 3.1);

Водночас при вирішенні цього спору, судом встановлено, що наданий Міністерством до матеріалів цієї справи примірник Договору про закупівлю в частині змісту п.3.1 є відмінним від змісту п.3.1, що наданий Санаторієм до матеріалів цієї справи , оскільки п.3.1 Договору про закупівлю примірника Міністерства викладено у складі двох речень, а зміст п.3.1 Договору про закупівлю примірника Санаторію - у складі трьох, і зокрема друге речення викладене в наступній редакції:" оплата здійснюється частково за рахунок коштів Державного бюджету України та частково за рахунок доплати власних коштів громадян".

- оплата санаторно-курортних путівок здійснюється шляхом безготівкового перерахування грошової допомоги для компенсації вартості путівок санаторно-курортному закладу Виконавця" ( п.3.2);

- між Міністерством та Санаторієм підписується акт про надані послуги із санаторно-курортного лікування та здійснюється коригування оплати вартості путівок за рахунок коштів Державного бюджету України та доплати громадянами за рахунок їх власних коштів (у випадках, передбачених п .п. 1.2.4 та 1.2.5 Договору) (п.4.4.);

- у випадку оплати вартості частини путівки за рахунок власних коштів Санаторій протягом 7 робочих днів з моменту підписання акту за результатами звірки використання путівок повертає кошти Державного бюджету, а Міністерство протягом 7 робочих днів здійснює оплату за рахунок коштів доплати громадян ( п.4.4)

- за прострочення Санаторієм повернення суми коштів, сплаченої за рахунок коштів Державного бюджету України, за результатами звірки використання путівок за відповідний сезон відповідно до п. 4.4. цього Договору Міністерство має право вимагати сплати пені у розмірі 1% (одного) суми коштів, яка підлягала поверненню, за кожен день прострочення (п. 6.2.1);

- підставою для застосування Міністерством пені є ф а к т п о р у ш е н н я Санаторієм своїх зобов'язань. Вимога про сплату штрафних санкцій оформляється замовником письмово та надсилається виконавцю протягом 10 днів з моменту виявлення факту порушення зобов'язання. У вимозі вказується пункт Договору, який порушено виконавцем, обґрунтування факту вчиненого порушення, сума штрафних санкцій та строк для добровільної їх сплати. До вимоги додається розрахунок суми штрафних санкцій (п. 6.4.).

Рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/21707/13 від 28.01.14р. , яке вступило в законну силу 14.02.14р., наказ суду від 17.02.14р, стягнуто з Міністерства соціальної політики України на користь Комунального підприємства Житомирський обласний лікувально-санаторний центр радіаційного захисту "Дениші" борг в сумі 663 964, 00 грн. з посиланням на Договір про закупівлю за державні кошти №13/73-ВТ, укладений між сторонами спору 11 червня 2013 року (далі - Рішення суду (а.с. 98-102).

При вирішенні цього спору, судом встановлено, що у Рішенні суду надано оцінку умовам п.3.1 та 3.2 Договору про закупівлю в редакції Санаторію.

Рішенням суду , серед іншого , також встановлено, що :

- Санаторій виконав передбачені п. 5.3. Договору про закупівлю свої зобов'язання перед Міністерством, надав графік заїздів громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи за санаторно-курортними путівками, що підтверджується накладними №55 від 14.06.2013р. та № 72 від 05.08.2013р.;

- Міністерство не виконало передбачені п. 5.1. Договору про закупівлю зобов'язання, внаслідок чого згідно довідки № 32 від 28.01.2014р., дебіторська заборгованість Міністерства за надання санаторно-курортних послуг станом на 28.01.14р. становить 663964,00грн;

- факт виникнення зобов'язань за Договором про закупівлю Міністерство не оспорює, а заяви останнього щодо їх невиконання через дії третіх осіб - Державної казначейської служби в Україні, не заслуговують на увагу в силу приписів ст.ст. 173,174, 179, 180 та 193 ГК України (а. с. 100-101).

Згідно ст. 35 ГПК України обставини, встановлені Рішенням суду, не доказуються при розгляді цієї справи, у якій беруть участь ті самі особи щодо яких встановлено ці обставини - Міністерство та Санаторій.

Таким чином, зміст п.3.1 Договору про закупівлю в редакції Санаторію та зміст п. 3.2 Договору в редакції обох сторін, дає підстави суду дійти висновку, що оплата санаторно-курортних путівок мала здійснюватися шляхом безготівкового перерахування як коштів Державного бюджету України, так і власних коштів громадян безпосередню Санаторію на його розрахунковий рахунок.

В свою чергу, зміст п.4.4 Договору про закупівлю в частині " а Міністерство протягом 7 робочих днів здійснює оплату за рахунок коштів доплати громадян" дає підстави дійти висновку, що кошти громадян, як доплата за путівки, могли надійти безпосередньо до Державного бюджету України у спосіб, визначений законодавством , а не безпосередньо на розрахунковий рахунок Санаторію.

Зміст п.4.4 Договору дає підстави суду вважати, що у випадку оплати громадянами вартості частини путівки за рахунок власних коштів безпосередньо до Державного бюджету України, у зв'язку з чим Міністерство набуває прав їх розпорядника, в Санаторію міг виникнути обов'язок повернути Міністерству лише ті кошти Державного бюджету, які він отримав на свій рахунок в частині , що перевищувала обов'язкову частку державних коштів у компенсації вартості санаторно-курортних путівок.

Такого висновку суд дійшов із аналізу змісту п.3.1 Договору про закупівлю в редакції Санаторію, згідно якого визначивши ціну договору на рівні 8 954 820,00 грн та погодивши, що оплата по договору здійснюватиметься частково за рахунок коштів Державного бюджету України та частково за рахунок доплати власних коштів громадян, сторони договору не визначили конкретну частку держави та громадян у компенсації вартості санаторно-курортних путівок як у відсотковому відношенні від ціни договору, так і в натуральному виразі у гривнях.

Водночас судом достовірно встановлено, що Міністерство не здійснило як 100% компенсацію вартості санаторно-курортних путівок Санаторію на рівні погодженої ціни Договору про закупівлю - 8 954 820,00 грн за рахунок коштів Державного бюджету України , так і 100% п о п е р е д н ю компенсацію Санаторію фактичної вартості санаторно-курортних путівок , в тому числі, і за громадян, які мали за власний рахунок здійснити доплату цих путівок.

Як встановлено судом, Міністерство на виконання Договору про закупівлю перерахувало Санаторію державні кошти на загальну суму 7439580, 00 грн (а. с. 27-30) і цей факт сторонами спору визнається.

В свою чергу, Санаторій передав Міністерству 2163 санаторно-курортних путівок різної вартості, і цей факт сторонами спору визнається ( а. с. 26-29).

У період з 25.12.2013р. по 18.03.2014р. Санаторій повернув Міністерству державні кошти на суму 2 512 980, 00 грн та на суму 31 510, 00 грн за невикористані ліжко-дні, і цей факт сторонами визнається (а.с. 92-95).

В свою чергу, вартість наданих Санаторієм послуг із санаторно-курортного лікування склала 6 410 330, 00 грн, і яка визнана Міністерством .

Таким чином, 8 954 820,00 грн (ціна договору) - ( 2 512 980, 00 грн + 31 510, 00 грн (повернуті Санаторієм кошти) = 6 410 330, 00 грн , правомірно отриманих Санаторієм державних коштів.

Водночас, і цей факт встановлено Рішенням суду, Міністерство перерахувало Санаторію лише 7 439 580, 00 грн державних коштів від ціни договору - 8 954 820,00 грн, тому Санаторій в судовому порядку стягнув з Міністерства зайво повернуті йому кошти в сумі 663964,00 грн.

При цьому, у Рішенні суду не встановлено обставин наявності у Санаторію боргу перед Міністерством на суму 125 360,00грн, яку останнє могло заявити до стягнення через подання зустрічного позову або на яку зобов'язання Міністерства перед Санаторієм могло бути зменшене у Рішенні суду шляхом часткового задоволення позову останнього.

Натомість Міністерство за цим позовом продовжує наполягати на наявності у Санаторію зобов'язання в сумі 125 360,00грн з таких підстав: згідно акту звірки від використання санаторно-курортних путівок для громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 11.06.2013р. за сезон "літо" 2013р. Санаторій заборгував 251 344, 00 грн., згідно акту від 11.06.2013р. перенесених путівок із сезону "літо" на сезон "осінь" 2013р. Санаторій заборгував 519 409, 00 грн. та згідно коригуючого акту від 07.04.2014р. за сезон "осінь" 2013р., загалом в сумі 1 818 564, 00 грн., а оскільки Санаторій частково повернув кошти в сумі 1 693 214, 00 грн., залишок заборгованості складає 125 350, 00 грн.

Заперечуючи проти позову, Санаторій доводить, що в ході виконання Договору на закупівлю, не отримував жодних коштів від громадян (доплата за путівку), а доплата вартості путівок , зокрема, в спірній сумі 125 350, 00 грн, здійснювалась безпосередньо самими громадянами на рахунки регіональних органів соціального захисту населення, а не на рахунки Санаторію.

Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за №796-12 від 28.02.1991р. визначено основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

За змістом ст. 21-23 вказаного Закону (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) встановлено, що для осіб, які віднесені до категорії 2 передбачено щорічне безплатне забезпечення санаторно-курортними путівками або путівками на відпочинок шляхом надання щорічної грошової допомоги для компенсації вартості путівок через безготівкове перерахування санаторно-курортним закладам чи закладам відпочинку, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, за надання послуг із санаторно-курортного лікування або відпочинку чи одержання за їх бажанням грошової компенсації у розмірі середньої вартості путівки в Україні.

Порядок надання щорічної грошової допомоги та здійснення доплат за рахунок власних коштів, виплати грошової компенсації в розмірі середньої вартості путівки в Україні встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно для громадян, які віднесені до категорії 3-4 передбачені передбачений порядок надання щорічної грошової допомоги та здійснення доплат за рахунок власних коштів, виплати грошової компенсації в розмірі 70 та, відповідно, 50 процентів середньої вартості путівки.

Пунктом 13 Порядку КМУ від 27.03.2013р. за №261 "Деякі питання організації оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (який втратив чинність та який був чинним на час виникнення правовідносин) передбачено, що оплата послуг із санаторно-курортного лікування або відпочинку, наданих постраждалим особам та потерпілим дітям, здійснюється відповідно до умов договорів шляхом безготівкового перерахування грошової допомоги для компенсації вартості путівок санаторно-курортним закладам чи закладам відпочинку.

Судом встановлено, що громадяни, які віднесені до категорії 3-4 здійснили доплату вартості санаторно-курортних путівок за рахунок власних коштів, однак не на розрахунковий рахунок Санаторію, а на відповідні казначейські рахунки і цей факт підтвердили:

- Центр по організації, координації та фінансування оздоровлення потерпілого внаслідок Чорнобильської аварії населення Житомирської ОДА листом від 29.11.2016р. за №113: в 2013р. доплата за санаторно-курортну путівку від постраждалих 3 та 4 категорії в розмірі 30 та 50% відповідно надходила на казначейський рахунок центру, який згідно реєстрів щомісячно перераховував її на казначейський рахунок Міністерства соціальної політики України (а.с. 122);

- Департамент соціального захисту населення Київської ОДА повідомив про те, що протягом 2013р. було здійснено перерахунок коштів постраждалих осіб, які здійснювали доплату путівок за власний рахунок до Міністерства соціальної політики України, а саме: 19.08.2013р. - 8280, 00, 19.09.2013р. - 4140, 00 грн., 18.10.2013р. - 4140, 00 грн. (а.с. 143);

- Департамент соціального захисту населення Миколаївської ОДА повідомив про те, що доплата вартості путівок від постраждалих за рахунок власних коштів у 2013р. не здійснювалась (а.с. 144);

- Департамент соціального захисту населення Рівненської ОДА повідомив про відсутність заборгованості, оскільки у 2013р. як доплати за санаторно-курортні путівки від громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, 3 і 4 категорії в розмірі 30 або 50 відсотків у повному обсязі перераховано згідно реєстрів на казначейський рахунок Міністерства соціальної політики (а.с. 145);

- Департамент соціального захисту населення Волинської ОДА Волинської ОДА повідомив про те, що у 2013р. перерахував доплати за рахунок власних коштів постраждалих громадян 30 відсоткову доплату за 14 путівок на суму 17 338, 00 грн. до Міністерства соціальної політики в повному обсязі (а.с. 146);

- Департамент соціального захисту населення Хмельницької ОДА повідомив про те, що у 2013р. направлено на лікування 4 громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесених до категорії 2 без доплат вартості санаторно-курортних путівок (а.с. 147);

- Департамент соціального захисту населення Тернопільської ОДА повідомила про відсутність заборгованості та вказала про те, що ними не проводилось здійснення доплат за рахунок власних коштів громадян (а.с. 148);

- Департамент соціального захисту населення Дніпротепровської ОДА повідомив про те, що у 2013р. надійшло 5 путівок, які були використані в повному обсязі громадянами, віднесених до категорії 2 (а.с. 155);

- Департамент соціального захисту населення Львівської ОДА повідомив про те, що у 2013р. ними було використані путівки для громадян, віднесених до категорії 2, тобто без внесення ними доплати за рахунок власних коштів (а.с. 157);

- Департамент соціального захисту населення Харківської ОДА повідомив, зокрема про відсутність доплат на рахунок відповідача (а.с. 158);

- Департамент соціального захисту населення Закарпатської ОДА повідомив про те, що у 2013р. путівки були надані громадянам, які належали до 2 категорії, тому доплата вартості путівок не здійснювалась (а.с. 159);

- Департамент соціального захисту населення Черкаської ОДА повідомив про отримання путівки у 2013р. та яка була надана громадянину, віднесеного до категорії 2 (а.с. 160);

- Департамент соціального захисту населення Полтавської ОДА повідомив про те, що доплату вартості путівок постраждалим громадянам за рахунок власних коштів у 2013р. не здійснювалась (а.с. 161).

Відповідно до ст. 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 16 Цивільного кодексу України встановлює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

З урахуванням цих норм суд встановлює, чи були порушені майнові права особи, яка звернулася до суду, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

З урахуванням наведеного, Міністерство не довело , а суд не встановив, наявність у Санаторію заборгованості за Договором №13/73-ВТ на закупівлю за державні кошти від 11.06.2013р. на суму 125 350, 00 грн.

За загальним правилом ст. 33 ГПК України недоведеність позову є підставою для відмови у його задоволенні в цілому.

Не підлягають також задоволенню позовні вимоги про стягнення пені за період з 01.04.2014р. по 30.09.2015р. в сумі 589519, 44 грн. та 7% штрафу в сумі 7360, 92 грн, заявлені до стягнення на підставі п. 6.2.1. Договору про закупівлю, оскільки вони є похідними від основної вимоги, у задоволенні якої судом відмовлено.

На підставі ст. 49 ГПК України, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-7, 33, 43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 16 лютого 2017року

Суддя Машевська О.П.

Віддрукувати:

1- у справу

2- позивачу (рек. з повід.)

3- відповідачу (простою або на вимогу нарочним)