ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2017 р. Справа № 914/2576/16

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді Дубник О.П.

суддів Матущака О.І.

ОСОБА_1

при секретарі Лагдан Ю.О.

розглянув апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія Білдерпоінт (далі ТзОВ БК Білдерпоінт) б/н і б/д (вх. №01-05/5907/16 від 15.12.2016р.)

на рішення Господарського суду Львіської області від 29.11.2016 р.

у справі № 914/2576/16 (суддя Цікало А.І.)

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТзОВ) Лорелея, м.Львів

до відповідача: ТзОВ БК Білдерпоінт, м.Львів

про стягнення 48296 грн. 49 коп. (з яких: 13959,39 грн. - основний борг; 16531,26 грн. пеня; 16646,00 грн. інфляційні; 1159,84 грн. 3% річних),

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 представник (довіреність у матеріалах справи);

від відповідача : ОСОБА_3 представник (довіреність у матеріалах справи).

Судом розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22, 28 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України).

Відводів складу суду в порядку ст.20 ГПК України не заявлялось. Заяв про технічну фіксацію судового процесу від сторін не надходило, у звязку з чим хід судового засідання фіксується у протоколі.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 19.12.2016р прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 24.01.2017р.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 24.01.2017р. відкладено розгляд апеляційної скарги на 15.02.2017р. за клопотанням апелянта.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 29.11.2016 р. у справі №914/2576/16 (суддя Цікало А.І.) позов задоволено частково. Стягнено з ТзОВ БК Білдерпоінт на користь ТзОВ Лорелея 31765,23 грн (з яких: 13959,39 грн основний борг; 1159,84 грн 3% річних; 16646,00 грн інфляційні) та 1378,00 грн судового збору. У задоволенні позову в частині стягнення 16531,26 грн пені відмовлено.

При прийнятті рішення місцевий господарський суд керувався вимогами ст.ст. 11, 509, 525, 526, 546, 549, 612, 627, 629, 901, 903 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), ч. 1 ст. 230, ч.6 ст.232 Господарського кодексу України (надалі ГК України) та прийшов до висновку, що підрядником належно виконано умови Договору надання послуг від 15.11.2013 № 2013/11/4, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 13959,39 грн., згідно п. 3.1 договору з відповідача підлягає стягненню 31765,23 грн (з яких: 13959,39 грн основний борг; 1159,84 грн 3% річних; 16646,00 грн інфляційні). В частині позовних вимог про стягнення решти суми пені суд відмовив у зв язку з тим, що нарахування штрафних санкцій за прострочене виконання зобов язання припиняється через шість місяців від дня, коли зобов язання мало бути виконане.

Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду в частині задоволених вимог, ТзОВ БК Білдерпоінт оскаржило таке в апеляційному порядку.

Апелянт зазначає, що згідно п. 3.1 договору розрахунки здійснюються на основі погодженої сторонами договірної ціни, що повинна бути розроблена на основі ДБН Д.1. 1-1-2000 та ДБН Д.2. 7-1-2000, а вимога позивача про додаткову оплату за надані послуги 13959,39 грн. не базується на договорі, оскільки ціна у договорі відсутня, а вказаний лише спосіб її визначення. Вважає, що, оскільки, додаткова оплата не погоджена сторонами договору, а тому позивач безпідставно стверджує про порушення умов договору. Стверджує, що у акті надання послуг не вказано про наявність претензій щодо обєму, якості та термінів виконання робіт і щодо ціни, а також відсутня згадка про визнання суми. На думку апелянта, Господарський суд Львівської області прийняв рішення всупереч порядку визначення розміру оплати, що встановлена у договорі та на основі твердження позивача про порушення умов договору відповідачем. Просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 29.11.2016 р. у справі №914/2576/16, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

У запереченні на апеляційну скаргу позивач спростовує доводи скаржника, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін. Позивач зазначає, що передбачені договором послуги надавались неодноразово впродовж 2013-2014 років, підписувались акти надання послуг та проводилась замовником оплата у розмірі погодженому та зазначеному в актах надання послуг, за виключенням останнього. У акті надання послуг №31-10 від 31.10.2014р., у якому погоджені найменування та вартість наданих послуг на суму 45719,82 грн, з яких відповідачем сплачено 31760,43 грн, а недоплата становить 13959,39 грн.

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду, керуючись нормами ст. 101 ГПК України щодо меж перегляду справи в апеляційній інстанції, вважає, що є можливим прийняти за наслідками розгляду апеляційної скарги постанову в даному судовому засіданні.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою та запереченням на неї, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши зібрані по справі докази, та дослідивши фактичні обставини у справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, при цьому, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду встановила наступні обставини та керувалася такими мотивами.

15.11.2013 р. між ТзОВ БК Білдерпоінт (замовник) та ТзОВ Лорелея (підрядник) укладено договір про надання послуг автотранспортом, будівельною технікою та механізмами № 2013/11/4 (надалі Договір), згідно пп. 2.1.1 п. 2.1 якого, підрядник зобовязується надавати технічно справні, відповідно до всіх санітарних потреб, належно обладнані і з усіма необхідними для перевезення і роботи документами автотранспортні засоби, будівельну техніку і механізми (а.с. 14-15).

Згідно з пп. 2.2.1 п. 2.2 Договору, замовник зобовязується своєчасно вносити плату за надані послуги. Своєчасно, не пізніше 16 годин надавати підряднику заявку-замовлення на подання автотранспортних засобів, будівельної техніки і механізмів (пп. 2.2.2 п. 2.2 Договору).

Згідно п. 3.1 Договору розрахунки за договором проводяться замовником платіжним дорученням на розрахунковий рахунок підрядника протягом пяти банківських днів з дня підписання виконаних робіт, на основі, погодженої сторонами договірної ціни за роботу 1 машино-години та кількості фактично відпрацьованих машино-годин замовленого автотранспорту, будівельної техніки і механізмів. Договірна ціна розроблена на основі ДБН Д.1. 1-1-2000 Правил визначення вартості будівництва, ДБН Д.2. 7-2000 Ресурсні кошторисні норми експлуатації будівельних машин та механізмів.

Відповідно до пп. 4.1.1 п. 4.1. Договору при прострочені оплати виконаних робіт замовник сплачує підряднику пеню в розмірі 0,5% за кожен день протермінування, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, від несплаченої суми.

Підрядником надавались послуги замовнику, що підтверджується актом надання послуг № 31-10 від 31.10.2014р. на суму 45719,82 грн, підписаним та скріпленим відтисками печаток сторін без зауважень та застережень.

Замовником, на виконання умов Договору на користь підрядника здійснено часткову оплату на суму 31760,43грн., а саме: жовтень 2014 р. на суму 16760,43 грн.; травень 2015 р. на суму 10000,00 грн.; жовтень 2015 р. на суму 5000,00 грн., що підтверджується виписками по рахунку (а.с. 39-43).

У звязку з неналежним виконанням замовником умов договору щодо оплати за надані послуги, 10.02.2016 р. підрядником скеровано на адресу замовника вимогу № 03-02 з проханням погасити наявну заборгованість в сумі 13959,39 грн протягом семи днів. Дана вимога замовником залишена без відповіді.

Предметом спору у даній справі є вимога позивача (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог №02-11 від 29.11.2016 р.) про стягнення з відповідача 13959,39 грн основного боргу, 16531,26 грн пені, 16646,00 грн інфляційних, 1159,84 грн 3% річних.

Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 193 ГК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України та ст.193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних умов щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ч. 2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з врахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.11.2013 р. між ТзОВ БК Білдерпоінт та ТзОВ Лорелея було укладено договір про надання послуг автотранспортом, будівельною технікою та механізмами № 2013/11/4.

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п. 3.1 Договору розрахунки за договором проводяться замовником платіжним дорученням на розрахунковий рахунок підрядника протягом пяти банківських днів з дня підписання виконаних робіт, на основі, погодженої сторонами договірної ціни за роботу 1 машино-години та кількості фактично відпрацьованих машино-годин замовленого автотранспорту, будівельної техніки і механізмів. Договірна ціна розроблена на основі ДБН Д.1. 1-1-2000 Правил визначення вартості будівництва, ДБН Д.2. 7-2000 Ресурсні кошторисні норми експлуатації будівельних машин та механізмів

Факт виконання умов Договору щодо надання послуг замовнику підтверджується актом надання послуг № 31-10 від 31.10.2014р. на суму 45719,82 грн, наявним у матеріалах справи, підписаним та скріпленим відтисками печаток сторін без зауважень та застережень. Як вбачається з матеріалів справи замовником прийнято надані послуги без зауважень, претензій щодо наданих послуг та технічного стану автотранспорту, будівельної техніки і механізмів, у строки встановлені Договором, заявлено не було.

У апеляційній скарзі скаржник зазначає, що у акті надання послуг не вказано про наявність претензій щодо обєму, якості та термінів виконання робіт і щодо ціни, а також відсутня згадка про визнання суми. Дані доводи скаржника є необґрунтованими, оскільки відповідач підписавши акт надання послуг № 31-10 від 31.10.2014р. погодився з вартістю наданих послуг в сумі 45719,82 грн, яка зазначена у ньому. Жодних інших застережень щодо вартості послуг акт не містить.

Відповідач умови договору в частині повної та своєчасної оплати вартості наданих послуг згідно акту надання послуг від 31.10.2014 р. № 31-10 виконав частково, що підтверджується наявними у матеріалах справи виписками по рахунку (а.с. 39-43), внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 13959,39 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 13959,39 грн.

У відповідності до вимог ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки відповідачем не сплачено заборгованість в сумі 13959,39 грн. у звязку із чим, на підставі норм чинного законодавства та відповідно до умов договору позивачем нараховано відповідачу 16531,26 грн. пені, 16646,00 грн. інфляційних, 1159,84 грн. 3% річних.

Відповідно до пп. 4.1.1 п. 4.1. Договору при прострочені оплати виконаних робіт замовник сплачує підряднику пеню в розмірі 0,5% за кожен день протермінування, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, від несплаченої суми.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 2 ст. 343 ГК України та ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22 листопада 1996 року № 543/96-ВР розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно п. 2.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань (із змінами та доповненнями) до пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Пунктом 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 10 Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів (із змінами та доповненнями) передбачено, щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Відповідно до п. 4.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 10 Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів (із змінами та доповненнями) якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов'язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін. При цьому, однак, слід мати на увазі положення частини шостої статті 232 ГК України, за якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Даний шестимісячний строк не є позовною давністю, а визначає максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції (якщо інший такий період не встановлено законом або договором). Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за угодою сторін, тому, зокрема, умови договору, за якими сторони встановили, що така давність обчислюється не з моменту прострочення платежу, а з іншої дати, що визначається шляхом зворотного відрахування шести місяців від дати пред'явлення вимоги, суперечать вимогам закону і не застосовуються судом.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в частині стягнення пені у розмірі 16531,26 грн.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України зазначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статтею 217 ГК України визначено, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до п. 3.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (п. 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Відповідно до розрахунку позовних вимог розмір 3% річних становить 1159,84 грн, інфляційні втрати 16646,00 грн.

Перевіривши правильність здійсненого розрахунку, апеляційний господарський суд суд приходить до висновку про підставність стягнення 16646,00 грн інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 1159,84 грн.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з ТзОВ БК Білдерпоінт на користь ТзОВ Лорелея 31765,23 грн з яких: 13959,39 грн основний борг; 1159,84 грн 3% річних; 16646,00 грн інфляційні та відмову у задоволенні позову в частині стягнення 16531,26 грн пені.

Доводи, викладені скаржником у апеляційній скарзі, спростовуються вищенаведеними аналізом матеріалів справи та нормами матеріального права.

Усе викладене дає підстави для залишення без задоволення апеляційної скарги, у звязку із чим згідно із ст. 49 ГПК України на апелянта покладаються судові витрати.

Керуючись ст. ст. 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 29.11.2016 р. у цій справі без змін.

2. Судові витрати покласти на ТзОВ БК Білдерпоінт.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-І Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 20.02.2017р.

Головуючий суддя Дубник О.П.

Суддя Матущак О.І.

Суддя Скрипчук О.С.