УХВАЛА

22.02.2017Справа № 910/4554/16

За скаргоюДержавного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи
на діїВідділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції у м. Києві
у справі№910/4554/16
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізтех»
до Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні
відповідачаГоловного управління Державної казначейської служби України в м. Києві
про визнання недійсним договору в частині та стягнення 44 356 919,05 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:
від позивача:Луцький М.І.
від відповідача:Поліводський О.А.
від третьої особи:не з'явився
від ВДВС:не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізтех» звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи про визнання недійсним договору в частині та стягнення 44 356 919,05 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 27.04.2016 р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.07.2016 р., позовні вимоги задоволено частково, визнано недійсним договір №0313/03 від 21.03.2013 р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізтех» та Державним науково-дослідним інститутом з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи, в частині, а саме:

- визнано недійсним пункт 1.3 Договору №0313/03 від 21.03.2013 р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізтех» та Державним науково-дослідним інститутом з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи, в частині словосполучення «залежно від реального бюджетного фінансування видатків»;

- визнано недійсним пункт 4.2 Договору №0313/03 від 21.03.2013 р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізтех» та Державним науково-дослідним інститутом з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи, в частині словосполучення «залежно від реального бюджетного фінансування видатків»;

- визнано недійсним пункт 4.3 Договору №0313/03 від 21.03.2013 р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізтех» та Державним науково-дослідним інститутом з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи, повністю;

- визнано недійсним підпункт 6.1.1 пункту 6.1 Договору №0313/03 від 21.03.2013 р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізтех» та Державним науково-дослідним інститутом з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи, в частині словосполучення «в межах отриманого фінансування»;

- визнано недійсним пункт 7.4 Договору №0313/03 від 21.03.2013 р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізтех» та Державним науково-дослідним інститутом з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи, повністю; стягнуто з Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізтех» заборгованість у розмірі 16 200 000 (шістнадцять мільйонів двісті тисяч) грн. 00 коп., інфляційні у розмірі 12 905 395 (дванадцять мільйонів дев'ятсот п'ять тисяч триста дев'яносто п'ять) грн. 76 коп., 3% річних у розмірі 1 340 827 (один мільйон триста сорок тисяч вісімсот двадцять сім) грн. 40 коп. та судовий збір у розмірі 148 767 (сто сорок вісім тисяч сімсот шістдесят сім) грн. 17 коп., в іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

13.07.2016 р. на виконання вказаного рішення господарським судом міста Києва було видано відповідний наказ.

12.08.2016 р. до канцелярії суду надійшла скарга Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції у м. Києві, в якій скаржник просив суд скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 28.07.2016 р. ВП №51801121.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.08.2016 р. відкладено вирішення питання про прийняття скарги Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції у м. Києва до повернення матеріалів справи до господарського суду міста Києва до повернення матеріалів справи №910/4554/16 до господарського суду міста Києва.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.01.2017 р. вказану скаргу призначено до розгляду на 06.02.2017 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.02.2017 р. розгляд скарги відкладено на 22.02.2017 р.

Представник позивача в судове засідання з'явився, надав пояснення по суті спору, проти задоволення скарги заперечував повністю.

В судове засідання представник відповідача з'явився, надав пояснення по справі, подану скаргу просив задовольнити у повному обсязі.

Представник третьої особи, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Державний виконавець в судове засідання не з'явився, 02.02.2017 р. на адресу суду направив витребувані документи та клопотання, в якому розгляд скарги проси здійснювати за його відсутності.

Розглянувши скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються скарга, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для їх розгляду, господарський суд міста Києва встановив наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження».

Статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваної постанови) визначено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа:

1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення;

2) за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді;

3) у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом;

4) в інших передбачених законом випадках.

28.07.2016 р. державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції у м. Києві було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№5180112 по виконанню наказу господарського суду міста Києва від 13.07.2016 р. у справі №910/4554/16. Вказаною постановою встановлено боржнику семиденний строк для самостійного виконання рішення суду.

Скаржник вказує, що оскільки він є державною установою, то виконання рішення суду у даній справі на підставі наказу від 13.07.2016 р. має виконуватися виключно органами державної казначейської служби України.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Згідно з положеннями абз. 2 підпункту 1 п. 9 розд. VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

На виконання ч. 2 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» і п. 9 розд. VI «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Кодексу постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 р. №845 затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - Порядок).

Згідно з п. 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Пунктом 24 Порядку встановлено, що стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник, документи, зазначені у п. 6 цього Порядку.

Разом із тим відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» дія цього Закону не поширюється на рішення суду, стягувачем за якими є державний орган, державне підприємство, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація, що належать до комунальної власності.

Отже, якщо стягувачем за рішенням суду є державне підприємство, дія Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» на таке судове рішення не поширюється.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 08.07.2015 р. у справі №3-316гс15, державні виконавці не мають законних підстав проводити будь-яке списання коштів за виконавчими документами у справах, в яких боржниками є державні органи. Стягувачам необхідно подавати такі документи безпосередньо до органів Казначейства.

В той же час суд відзначає, що в даному випадку боржник за наказом господарського суду міста Києва від 13.07.2016 р. у справі №910/4554/16 не є державним органом, стягувач за таким наказом не є державним підприємством, а відтак в даному випадку на судове рішення у даній справі поширюється дія Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Відповідно до ч. 1 ст. 2 вказаного Закону держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є:

державний орган;

державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство);

юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Стаття 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» передбачає особливості виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи.

Згідно з ч.ч. 1 та 2 вказаної статті виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. У разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Частиною 3 статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» передбачено, що протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів 2 - 4, 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше строку, встановленого частиною другою цієї статті, керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача.

Відповідно до п. 7 Порядку у разі наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу керівник органу державної виконавчої служби подає відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» Казначейству протягом 10 днів з дня складення державним виконавцем відповідного акта оригінал виконавчого документа разом із супровідним листом та завірені належним чином державним виконавцем копії інших матеріалів виконавчого провадження.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції у м. Києві правомірно було відкрито виконавче провадження ВП№5180112 з примусового виконання наказу господарського суду міста Києва від 13.07.2016 р. у справі №910/4554/16.

Пунктом 9.13 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» №9 від 17.10.2012 р. встановлено, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Отже, доводи Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи, викладені у скарзі на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції у м. Києві, визнаються судом неправомірними, а тому підстави її задоволення відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 86, 1212 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції у м. Києві відмовити.

Суддя В.П. Босий