КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2017 р. Справа№ 910/17376/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Зубець Л.П.

Алданової С.О.

при секретарі Єременко К.Л.

за участю представників

від позивача: Шевченко І.О., дов. № 110/10 від 17.07.2015р.

від відповідача: Грушовець А.С., дов. № 09/01 від 23.12.2016р.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіті Соул"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 15.11.2016 року

у справі № 910/17376/16 (суддя Комарова О.С.)

за позовом Державного підприємства Національна атомна

енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі

Відокремленого підрозділу "Атомкомплет" Державного

підприємства Національна атомна енергогенеруюча

компанія "Енергоатом"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіті Соул"

про неналежне виконання та стягнення неустойки за

договором поставки від 22.05.2015 р. № 53-129-01-15-

00507 в сумі 1 161 487,88 грн.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Атомкомплет" Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіті Соул" про неналежне виконання та стягнення неустойки за договором поставки від 22.05.2015 року № 53-129-01-15-00507 в сумі 1 161 487,88 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором поставки № 53-129-01-15-00507 від 22.05.2015 року в частині строків своєчасної поставки товару.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 15.11.2016р. у справі № 910/17376/16 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіті Соул" на користь Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Атомкомплект" Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" неустойки: пені - 550 178,47 грн. (п'ятсот п'ятдесят тисяч сто сімдесят вісім гривень 47 копійок), штрафу - 611 309,41 грн. (шістсот одинадцять тисяч триста дев'ять гривень 41 копійка) та судовий збір - 17 422,32 грн. (сімнадцять тисяч чотириста двадцять дві гривні 32 копійки). Повернути зайво сплачений судовий збір на користь Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Атомкомплект" Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в розмірі 0,91 грн. (91 копійка) з Державного бюджету України.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Сіті Соул" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 15.11.2016р. у справі № 910/17376/16 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіті Соул" від 06.12.2016 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду: головуючий суддя Мартюк А.І., судді Зубець Л.П., Алданова С.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.12.2016 р. у справі № 910/17376/16 колегією суду у складі головуючого судді Мартюк А.І., суддів Зубець Л.П., Алданова С.О. прийнято апеляційну скаргу до провадження, розгляд апеляційної скарги призначено на 26.12.2016 року.

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду від 26.12.2016 р. по справі № 910/17376/16 було призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справи, у зв'язку із перебуванням у відпустці судді (який не є суддею - доповідачем) Зубець Л.П.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 26.12.2016 р. для розгляду справи № 910/17376/16 було сформовано склад колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Мальченко А.О., Алданова С.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.12.2016 р. колегією суду у складі головуючого судді Мартюк А.І., суддів Мальченко А.О., Алданова С.О. прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіті Соул" до провадження та розгляд справи призначено на 23.01.2017р..

26.12.2016 р. через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій останній зазначає, що оскаржуване рішення прийнято з дотриманням норм чинного законодавства, тому просить суд апеляційну скргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 15.11.2016р. у справі № 910/17376/16 без змін.

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду від 23.01.2017 р. по справі № 910/17376/16 було призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справи, у зв'язку із перебуванням у відпустці судді (який не є суддею - доповідачем) Мальченко А.О.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 23.01.2017 р. для розгляду справи № 910/17376/16 було сформовано склад колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Алданова С.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.01.2017 р. колегією суду у складі головуючого судді Мартюк А.І., суддів Зубець Л.П., Алданова С.О. прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіті Соул" до провадження.

В судовому засіданні 23.01.2017р. було оголошено перерву до 14.02.2017р., відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Представник апелянта в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив у її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

22 травня 2015 року між Державним підприємством Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Атомкомплет" (надалі - позивач, покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сіті Соул" (надалі - відповідач, постачальник) було укладено договір поставки № 53-129-01-15-00507 (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого, постачальник зобов'язується в порядку і на умовах, визначених у договорі, поставити трансформатори напруги ємнісні (далі - продукція) виробництва Trench Ltd, Канада (структурний підрозділ фірми Siemens AG, Німеччина), для ВП "Запорізька АЕС" ДП "НАЕК "Енергоатом", а покупець зобов'язується в порядку і на умовах, визначених у договорі, прийняти і оплатити продукцію.

Відповідно до п. 1.2. договору, найменування, одиниця виміру і загальна кількість продукції, її номенклатура, ціни, належність до систем, важливих для безпеки (СВБ), строк поставки зазначені в специфікації, яка є невід'ємною частиною договору.

В п.п. 3.1., 3.2. договору визначено, що сума договору становить 8 732 991,60 грн., у тому числі ПДВ - 1 455 498,60 грн. Ціна на кожну одиницю продукції встановлена в національній валюті України і зазначена в специфікації.

Строки поставки продукції вказані у специфікації. За умови погодження з покупцем допускається поставка продукції партіями (п. 5.1. договору).

За умовами п. 5.4. договору, датою поставки вважається дата видаткової накладної на продукцію, що підтверджує надходження продукції на склад вантажоодержувача.

Пунктом 5.10. договору встановлено, що право власності на продукцію переходить від постачальника до покупця з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі, який підтверджує виконання постачальником свого зобов'язання щодо поставки продукції.

Відповідно до п. 7.2. договору, за порушення строку поставки продукції за договором постачальнику нараховується пеня в розмірі 0,1% вартості не поставленої в строк продукції за кожний день прострочення (включно з днем фактичної поставки, відповідно до видаткової накладної), але не більше 30% вартості несвоєчасно поставленої продукції. Нарахування штрафних санкцій здійснюється за весь період прострочення виконання зобов'язання. За прострочення поставки продукції понад 30 днів постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 7% вартості несвоєчасно поставленої продукції.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.05.2016 р., а в частині оплату за поставлену продукцію, до повного розрахунку. Стосовно виконання гарантійних зобов'язань постачальника, передбачених договором, договір діє до закінчення терміну дії гарантії (п. 10.1. договору).

У відповідності до специфікації № 1, яка є додатком № 1 до договору № 53-129-01-15-00507 від 22.05.2015 року, відповідач мав поставити наступний асортимент та кількість продукції: трансформатор напруги ємнісний 750 кВ типу TEIMF 765; відповідно до технічних вимог та умов постачання "Емнісні трансформатори напруги для ВРП-750 кВ 00.ЭЦ.АВ.ТТ.46-13", технічної специфікації виробника; креслення виробниках" ; не СВБ, к.б.4Н, к.с. ІІ; у кількості - 3 штуки; загальною вартістю 8 732 991,60 грн. Строк поставки - протягом 10 місяців від дня укладання договору.

В обґрунтування свої вимог позивач зазначає, що на виконання умов договору поставки № 53-129-01-15-00507 від 22.05.2015 року відповідач поставив позивачу обумовлену договором продукцію, що підтверджується видатковою накладною № 11 від 24.05.2016 року проте, продукція за зазначеною видатковою накладною була поставлена відповідачем з порушенням, встановлених в п. 5.1. договору та специфікації, строків.

В подальшому, 15.06.2016 року сторонами було підписано акт приймання-передачі продукції № 84/61.

Як зазначає позивач, 03.08.2016 року він звернувся до відповідача з претензією про сплату неустойки (штрафу, пені) в сумі 1 161 487,88 грн. за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором поставки № 53-129-01-15-00507 від 22.05.2015 року в частині своєчасної поставки обумовленої вказаним договором продукції.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Атомкомплет" Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", виходив з зробленого ним висновку, що продукцію відповідач поставив з порушенням строків, встановлених у п. 5.1. договору та специфікації (протягом 10 місяців від дня укладання договору), у зв'язку з чим, відповідачем було порушено зобов'язання за договором поставки № 53-129-01-15-00507 від 22.05.2015 року щодо строків своєчасної поставки продукції. Крім того, підписуючи договір поставки № 53-129-01-15-00507 від 22.05.2015 року, відповідач був обізнаний про обсяг зобов'язань за ним, а відсутність оригіналу договору не є причиною щодо невиконання зобов'язань за вказаним правочином у визначений у ньому строк.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

23 квітня 2015 року ТОВ «СІТІ СОУЛ» було визнано переможцем конкурсних торгів згідно повідомлення про акцепт пропозицій конкурсних торгів або цінової пропозиції, номер бюлетеня 243 від 29 квітня 2015 року, номер оголошення у бюлетені 122479, які проводились Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на закупівлю трансформаторів напруги ємнісних 750 кВ (далі - ОРУ 750 кВ) для потреб Відокремленого підрозділу «Запорізька АЕС ДП «НАЕК «Енергоатом» (далі - ВП ЗАЕС ДП «НАЕК «Енергоатом») (повідомлення про акцепт №482, вих.6107/10 від 23.04.2015р.).

Згідно отриманих повідомлень про акцепт, договір про закупівлю мав бути укладений не пізніше 23травня 2015 року.

Проект договору готувався Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», оскільки повинен був відповідати певним вимогам та інструкціям Підприємства.

Судом встановлено, що Договір №53-129-01-15-00507 про поставку продукції між Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» та ТОВ «СІТІ СОУЛ» був підписаний директором останнього ОСОБА_5 з дотриманням цієї вимоги у приміщенні ВП "Атомкомлпект" Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» до 22 травня 2015 року.

Проте, вищевказаний Договір в день підписання останнього директору ТОВ "СІТІ СОУЛ" надано не було, посилаючись на внутрішні інструкції Підприємства Замовника та неможливість підписання Договору саме у цей день директором ВП «Атомкомплект». Також, позивачем було повідомлено, що про дату отримання підписаного оригіналу Договору Відповідача повідомить 23 травня 2015 року, проте повідомлення про можливість отримання Відповідачем договору не надходило.

ТОВ «СІТІ СОУЛ» неодноразово зверталося до ВП "Атомкомлпект'" Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» для отримання оригіналу Договору та повідомляло, що затримка у отриманні оригіналу договору ТОВ "СІТІ СОУЛ" призведе до серйозних наслідків, а саме порушення строків поставки Продукції.

Так, ТОВ «СІТІ СОУЛ» листом №05/06-01 від 05 червня 2015 року (отриманим ВП «Атомкомплект» ДГІ «НАЕК «Енергоатом» 8 червня 2015 року за вх. №4994) та листом №08/06-01 від 8 червня 2015 року (отриманим ВП «Атомкомплект» ДП «НАЕК «Енергоатом» 10 червня 2016 року за вх. №5116) вимагало терміново надати оригінал Договору та попереджало, що така затримка в отриманні підписаного оригіналу Договору з боку ВП «Атомкомплект» ДП «НАЕК «Енергоатом» призведе до не включення замовлення з виготовлення Продукції до графіку виробництва на заводі - виробнику ОРУ 750 кВ та затримки поставки ВП РАЕС, а відповідальність за прострочення термінів поставки буде покладено на ВП «Атомкомплект» ДП НАЕК «Енергоатом».

Як вбачається з матеріалів справи, лише 10 червня 2015 року представник ТОВ «СІТІ СОУЛ» (ОСОБА_4) отримав від ВП «Атомкомплект» Договір поставки №53-129-01-15-00507 від 22 травня 2015 року згідно вих. 3528/42.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що саме відсутність оригіналу Договору підписаного зі сторони замовника ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Атомкомплект» не давало підстав ТОВ "СІТІ СОУЛ" здійснити попередню оплату та розмістити замовлення на заводі виробника та вчасно бути включеним до графіку замовлень заводу виробника, що і призвело до суттєвого збільшення строків виготовлення та постачання продукції.

Відповідно до п.3.1. Договору сума останнього становить 8 732 991,60 грн. В свою чергу за договірними відносинами відповідача і виробника продукції, відповідач за замовлення продукції у виробництво повинен був сплатити 30% від її ціни, тобто - 2 619 897,48 грн.

Відповідно до умов Договору передбачених п. 4.2, оплата продукції, що поставляється, здійснюється покупцем до 31.03.2016 року на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі поставленої продукції. У випадку постачання продукції у кінцевий термін, передбачений Договором, у березні 2016 року, оплата продукції здійснюється протягом 30 днів від дати підписання акту приймання-передачі поставленої продукції.

Місцевий суд зазначив, що доводи відповідача не можуть братися до уваги, оскільки, підписуючи Договір поставки №53-129-01-15-00507 від 22 травня 2015 року, відповідач був обізнаний про обсяг зобов'язань за ним, а відсутність оригіналу Договору не є причиною щодо невиконання зобов'язань за вказаним правочином у визначений у ньому строк.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства та скріплюється печаткою.

Згідно ч. 1, ч.5 ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Поставка товарів без укладення договору поставки може здійснюватися лише у випадках і порядку, передбачених законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.208 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

Таким чином, не підписання позивачем Договору фактично означало недосягнення істотних умов Договору та неможливість виконання такого Договору.

Відповідно до ч. 1 ст.221 ГК України кредитор вважається таким, що прострочив виконання господарського зобов'язання, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не виконав дій, що передбачені законом, іншими правовими актами, або випливають із змісту зобов'язання, до вчинення яких боржник не міг виконати свого зобов'язання перед кредитором.

Зі змістом вказаної статті кореспондуються норми ч.1,ч.2 ст. 613 ІДК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Відповідно до п. 43 інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/211 від 07.04.2008 року «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України», що відповідно до частини першої статті 616 ЦК України, якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. При застосуванні цієї норми слід враховувати, що якщо порушення зобов'язання сталося цілком з вини кредитора, то збитки кредитора слід вважати такими, що завдані внаслідок його власних дій чи бездіяльності, і вони не є результатом порушення його права. Такі збитки не підлягають відшкодуванню згідно з частиною першою статті 22 ЦК України, навіть якщо відповідно до закону або договору боржник несе відповідальність за порушення зобов'язання незалежно від наявності його вини. Оскільки стягнення неустойки за правовою природою є компенсацією майнових втрат кредитора, що сталися внаслідок порушення його права, у розмірі, що визначається у спрощеному, порівняно із відшкодуванням збитків, порядку, то якщо порушення зобов'язання сталося цілком з вини кредитора у нього не виникає також права на неустойку.

Отже, статтю 616 ЦК України слід застосовувати для визначення розміру збитків та неустойки, що підлягають стягненню на користь кредитора з урахуванням ступеню його вини у порушенні зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 712 ЦК України договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки не надання оригіналу Договору відповідачу з вини ВП "Атомкомплект" ДП «НАЕК «Енергоатом» було простроченням останнього, тому підстав для стягнення неустойки за договором поставки від 22.05.2015 р. № 53-129-01-15-00507 в сумі 1 161 487,88 грн. не вбачається.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

В процесі перегляду справи судом апеляційної інстанції доводи представника відповідача, наведені в апеляційній скарзі, підтвердились, що свідчить про неповне з'ясування місцевим господарським судом обставин, які мають значення для справи.

Згідно зі ст.ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 104 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіті Соул" є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду м. Києва від 15.11.2016 року у справі № 910/17376/16 не відповідає вимогам чинного законодавства, фактичним обставинам справи та підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення, про відмову в задоволенні позову повністю.

Керуючись ст.ст. 32-34, 49, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіті Соул" задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2016 року у справі № 910/17376/16 скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

4. Стягнути з Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Атомкомплет" Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом (, адреса: 01032, м. Київ, вул. Жилянська, 108, літ. А) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіті Соул" (, адреса: 04073, м. Київ, вул. Семена Скляренка, 15) 19 164,55 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

6. Матеріали справи № 910/17376/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

7. Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді Л.П. Зубець

С.О. Алданова