ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"16" лютого 2017 р. Справа № 911/4150/16

За позовом Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області, 08162, Київська область, Києво-Святошинський район, селище міського типу Чабани, вулиця Машинобудівників, будинок 4-А

до Приватного підприємства "Автолом-Плюс", 08162, Київська область, Києво-Святошинський район, смт Чабани, вулиця Машинобудівників, буд. 1

про визнання договору укладеним та стягнення 719000 грн.

суддя Шевчук Н.Г.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (дов. б/н від 05.01.2017);

від відповідача: ОСОБА_2 (дов. №22 від 30.12.2016).

суть спору:

Чабанівська селищна рада Києво-Святошинського району Київської області звернулась у господарський суд Київської області з позовом до Приватного підприємства "Автолом-Плюс" про визнання договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населених пунктів Чабанівської селищної ради укладеним та стягнення 719000 грн. збитків.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що внаслідок бездіяльності, яка полягає в неукладенні договору пайової участі та несплати пайового внеску на розвиток інфраструктури населеного пункту, відповідач наніс Чабанівській селищній раді збитки в розумінні статті 22 Цивільного кодексу України у вигляді неодержаного доходу.

Відповідач проти позовних вимог заперечує та зазначає, що обовязок укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури лежить на обох сторонах правочину, пропозицій щодо укладення договору пайової участі у встановлені законом строки від позивача не надходило, а відсутність даного договору, не породжує у сторін цивільних прав та обов'язків, пов'язаних з виконанням такого договору та виключає можливість застосування до них положень статей 22, 623 Цивільного кодексу України щодо відшкодування збитків.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

Приватне підприємство "Автолом-Плюс" було замовником реконструкції ремонтно-транспортного цеху та матеріального складу в адміністративно-побутові та складські приміщення під розміщення оптової і роздрібної торгівлі, станції технічного обслуговування за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, смт. Чабани, вул. Машинобудівників 1.

Декларація про початок виконання будівельних робіт зареєстрована 14.08.2013 за №КС85. Дата початку будівництва серпень 2013, дата закінчення будівництва жовтень 2013. Строк введення в експлуатацію ІV квартал 2013 року.

19.11.2013 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Київській області було зареєстровано декларацію № КС17 про готовність вказаного об'єкта до експлуатації (а.с. 24-28). Вартість основних фондів, які приймаються в експлуатацію 7,191 тис. грн. Загальна площа 5368,9 кв.м.

Рішенням Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області від 27.06.2013 № 485 було затверджено "Положення про порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населених пунктів Чабанівської селищної ради " (далі - Положення) (а.с.30-40). Разом зі вказаним Положенням був затверджений типовий договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населених пунктів Чабанівської селищної ради.

Положення про порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населених пунктів Чабанівської селищної ради розроблене відповідно до статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Закону України «Про інвестиційну діяльність»; Положення встановлює критерії визначення розміру та порядку сплати пайового внеску фізичними та юридичними особами у створенні і розвитку інфраструктури населених пунктів Чабанівської селищної ради (пункти 1.1., 1.2. Положення).

Відповідно до пункту 2.1 Положення величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з державними будівельними нормами, стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і поза майданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій. У разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва об'єкта не визначена згідно з державними будівельними нормами, стандартами і правилами, вона визначається на основі інвентаризаційної вартості, встановленої в технічному паспорті на будівлю.

Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у населених пунктах Чабанівської селищної ради, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів, крім випадків, передбачених пункту 1.4. цього Положення; розмір пайової участі визначається не пізніше десяти робочих днів з дня реєстрації селищною радою звернення забудовника про укладення Договору про пайову участь та доданих до нього документів, що підтверджують вартість будівництва об'єкта містобудування з техніко-економічними показниками відповідно до пункту 2.1. цього Положення; договір про пайову участь замовника у розвиток інфраструктури селища складається одночасно з договором на будівництво (реконструкцію) замовником обєкта в адміністративних межах Чабанівської селищної ради (пункти 3.1., 3.2., 3.3. Положення).

Згідно з пунктами 3.7, 3.8 Положення кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населених пунктів сплачуються в повному обсязі до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором; Граничний термін сплати пайового внеску не повинен перевищувати дати здачі обєкта містобудування в експлуатацію.

Листом від 04.11.2015 № 713 (а.с.-75) позивач запропонував відповідачу звернутись до виконавчого комітету для укладення договору про пайову участь.

Листом від 17.12.2015 №889 (а.с.-85) позивач надіслав відповідачу договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населених пунктів Чабанівської селищної ради.

Оскільки після отримання вказаних листів Приватне підприємство "Автолом-Плюс"не звернулось до позивача із пропозицією укласти спірний правочин та не надіслало підписаний зі свого боку примірник договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населених пунктів Чабанівської селищної ради, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Частинами першою та другою статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Так, відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 Цивільного кодексу України ).

За приписами статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, що виражає узгоджену волю сторін, яка спрямована на досягнення конкретної мети, тобто договір це юридичний факт, на підставі якого виникають цивільні права та обов'язки.

Укладення господарського договору за приписами частини третьої статті 179 Господарського кодексу України є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 187 Господарського кодексу України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

Законом України "Про регулювання містобудівельної діяльності" врегульовані правові та організаційні основи містобудівельної діяльності в Україні.

Згідно пунктів 2, 3, 5, 9 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій. У разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва об'єкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, вона визначається на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності.

Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію. Істотними умовами договору є: 1) розмір пайової участі; 2) строк (графік) сплати пайової участі; 3) відповідальність сторін. Невід'ємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту. Кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором.

Отже, нормами чинного на момент розгляду справи та чинного на момент прийняття об'єкта в експлуатацію законодавства та Положенням встановлено обов'язок замовників будівництва взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, шляхом укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту та перерахування до відповідного місцевого бюджету розміру внеску пайової участі, визначеного договором.

При цьому, приписи норми, які визначають граничний термін для укладання договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту (не пізніше дати прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію), є імперативними, тобто, підлягають обов'язковому виконанню всіма учасниками спірних правовідносин, а не лише відповідачем як замовником будівництва.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Вищого господарського суду України у справі № 909/947/15 від 29 березня 2016 року та у справі № 911/4538/15 від 22 березня 2016 року.

Однак ні позивач, ні відповідач не ініціювали укладення спірного договору у визначені законом строки.

Можливість укладення договору на пайову участь після введення об'єкта будівництва в експлуатацію суперечить приписам статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівельної діяльності", яким встановлено, що договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Відповідно до пунктів 2,11,12 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою КМ України від 13.04.2011 № 461 ( в редакції чинній на момент прийняття об'єкта в експлуатацію), прийняття в експлуатацію об'єктів, що належать до I - III категорії складності, та об'єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами (далі - Інспекція) поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації (далі - декларація). Датою прийняття в експлуатацію об'єкта є дата реєстрації декларації або видачі сертифіката. Експлуатація об'єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється.

Згідно з частиною першою статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до I-III категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

За приписами частини пятої статті 39 Закону датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є дата реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації або видачі сертифіката.

Згідно частини першої статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Беручи до уваги, що пропозиції укласти спірний правочин позивачем були ініційовані лише 04.11.2015 та 17.12.2015, тобто, після введення обєкта будівництва в експлуатацію 19.11.2013, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав визнання укладеним спірного договору.

Таким чином, вимога про визнання договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населених пунктів Чабанівської селищної ради укладеним задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги позивача про стягнення 719000 грн. збитків суд зазначає наступне.

Нормами статті 623 Цивільного кодексу України та статті 224 Господарського кодексу України визначено, що учасник господарських відносин, який порушив господарські зобов'язання або встановлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

При цьому, збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання (частина четверта статті 623 Цивільного кодексу України).

Так, в постанові Верховного Суду України від 04.07.2011 у справі №3-64гс11 визначено, що для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов'язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання.

Докази того, що позивачем були вжиті заходи одержання доходів у вигляді розміру пайової участі, а також заходи щодо уникнення збитків, зокрема, докази звернення з позовом про спонукання відповідача до укладення договору про пайову участі та направлення пропозиції укласти договір пайової участі у строки, передбачені статтею 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", відсутні.

Посилання позивача на те, що йому до отримання інформації від Департаменту Державно архітектурно-будівельної інспекції у Київській області 21.12.2015 не було відомо про проведення відповідачем будівельних робіт (реконструкції) ремонтно-транспортного цеху по вул. Машинобудівників, 1 у смт. Чабани, суд не вважає достовірним, оскільки такі будівельні роботи здійснювались не лише на території Чабанівської селищної ради, а і на тій самій вулиці, до розміщена будівля ради - вул. Машинобудівників, 4а.

Стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності. При цьому, для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи, шкідливий результат такої поведінки (збитки), причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками, вина правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

На позивачів покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Водночас, важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною по віденкою заподіювача та збитками. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки - наслідком такої протиправної поведінки.

Збитки мають реальний характер та у разі, якщо сторона, яка вважає, що її права були порушені та нею понесені збитки, повинна довести як розмір збитків, так і факт їх понесення.

Згідно з розділом 3 Оглядового листа Вищого господарського суду України №01-06/20-2014 від 14.01.2014 "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства у справах, в яких заявлено вимоги про відшкодування збитків" у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними.

При цьому, збитки не є санкцією заздалегідь визначеного розміру. Тягар доведення наявності і обґрунтування розміру упущеної вигоди покладається на позивача, який повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Тобто упущена вигода розглядається як гарантований, безумовний і реальний доход.

Позивачем не доведено того, що він міг отримати визначені доходи від відповідача у вказаній сумі, і тільки дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати вказаний прибуток.

Докази того, що позивач вжив належних заходів для отримання такого доходу, як пайова участь відповідача у розвитку інфраструктури населених пунктів Чабанівської селищної ради у сумі 719000грн, відсутні.

Враховуючи, що позивачем не було доведено наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення 719000 грн. збитків є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

За наведених обставин підстави для задоволення позовних вимог не вбачається.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір при відмові в задоволенні позову покладається на позивача.

Враховуючи вищезазначене, керуючись статтями 49, 82-84 Господарського процесуального кодексу України суд-

вирішив:

У позові відмовити повністю.

Суддя Н.Г. Шевчук

Дата складання повного рішення: 21.02.2017