ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

20.02.2017 р. Справа№ 914/1307/15

Колегії суддів: Фартушок Т.Б. суддя-головуючий, судді Горецька З.В., Трускавецький В.П.

при секретарі Сало О.А.

Розглянувши скаргу Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго, Львівська область, м.Львів,

на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та про визнання недійсною постанови про стягнення виконавчого збору від 30.08.2016р. ВП №50126141

Орган оскарження (Орган ДВС): Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м.Київ

у справі за позовом: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ,

до відповідача: Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго, Львівська область, м.Львів,

про: стягнення 32820562,96 грн.

Представники:

Позивача (Стягувача): не з'явився;

Відповідача (Скаржника, Боржника): ОСОБА_1 представник (довіреність від 17.09.2016р. б/н);

Органу ДВС: ОСОБА_2 представник (довіреність від 17.06.2016р. №20-22/312/20.3-03); ОСОБА_3 представник (довіреність від 29.12.2016р. №1008/20.3-03)

ВСТАНОВИВ:

Львівським міським комунальним підприємством Львівтеплоенерго подано до Господарського суду Львівської області скаргу на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови від 30.08.2016р. (ВП №50126141) про стягнення з ЛМКП «Львівтеплоенерго» виконавчого збору у розмірі 1394265,09грн. та про визнання недійсною постанови Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 30.08.2016р. (ВП №50126141) про стягнення з ЛМКП «Львівтеплоенерго» виконавчого збору у розмірі 1394265,09грн. у справі №914/1307/15 за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго про стягнення 32820562,96грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області по даній справі від 29.09.2016р. скаргу прийнято до провадження та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 11.10.2016р. Розгляд справи відкладався з причин та підстав, викладених в ухвалах суду від 11.10.2016 року, від 08.11.2016 року та від 06.12.2016 року у справі, зокрема, у звязку із неявкою повноважного представника Стягувача. В судовому засіданні 25.10.2016 року оголошувалась перерва до 08.11.2016 року, про що Учасники судового процесу повідомлялись під розписку. Окрім того, в судовому засіданні 06.12.2016 року оголошувалась перерва в межах робочого дня до 14:45 год. 06.12.2016 року.

Ухвалою Господарського суду Львівської області по даній справі від 12.12.2016 року призначено колегіальний розгляд справи у складі трьох суддів. Протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 14.12.2016 року визначено склад колегії: ОСОБА_4 суддя-головуючий, судді Горецька З.В. та Трускавецький В.П.

Ухвалою від 15.12.2016 року справу прийнято до провадження у колегіальному складі суду та призначено до розгляду в судовому засіданні на 04.01.2017 року.

У звязку із тимчасовою втратою працездатності суддею-головуючим у справі ОСОБА_4 вказане судове засідання не відбулось. Ухвалою від 17.01.2017 року скаргу призначено до розгляду в судовому засіданні на 01.02.2017 року.

Розгляд скарги відкладався з причин та підстав, зазначених в ухвалі суду по даній справі від 01.02.2017р.

Представникам Учасників процесу оголошено права та обовязки, передбачені ст.ст.20, 22, 28, 38, 59, 121-2 ГПК України. Крім того, в ухвалах суду по даній справі, які скеровані чи оголошені Учасникам судового процесу (підтвердженням чого є дані реєстрів вихідної кореспонденції Господарського суду Львівської області, наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштових відправлень та письмові повідомлення про відкладення розгляду справи) зазначено, що права та обовязки сторін визначені ст.ст.20, 22, 28, 38, 59, 121-2 ГПК України.

Заяв про відвід судді чи колегії суддів не надходило.

Представник Позивача (Стягувача) в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, вимог ухвал суду у справі не виконав, про причини невиконання суду не повідомив.

Впродовж розгляду скарги представник Стягувача проти скарги повністю заперечив.

Представник Скаржника (Відповідача, Боржника) в судове засідання з'явилась, подану скаргу підтримала, в судовому засіданні надала усні пояснення, аналогічні до викладених у скарзі.

Представники Органу ДВС в судове засідання з'явились, проти поданої скарги заперечили, надала усні пояснення по суті скарги, аналогічні викладеним у відзиві на скаргу (від 11.10.2016р. вх.№40528/16).

Суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

На виконання зазначених вимог Кодексу, в ухвалі Господарського суду Львівської області про прийняття скарги до провадження (на необхідність виконання вимог якої зазначалось в ухвалах про відкладення розгляду скарги), окрім подання відзиву на позовну заяву, Сторін зобовязувалось надати всі докази в обґрунтування правової позиції по суті спору.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.38 (витребування доказів) Господарського процесуального кодексу України (якою, в тому числі, передбачені права сторін, про що зазначалось в кожній з ухвал господарського суду по даній справі), сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів; у разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази. Зі змісту наведеної статті вбачається, що впродовж розгляду справи суд позбавлений можливості самостійно збирати докази, і вправі витребовувати такі виключно за клопотання сторони або прокурора.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що судом, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість Учасникам процесу щодо обґрунтування їх правової позиції по суті спору та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Відповідно до вимог ст.4-7 ГПК України судові рішення приймаються за результатами обговорення усіх обставин справи.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Розглянувши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників Учасників процесу, дослідивши матеріали справи та поданої скарги, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 17.06.2015 року у справі №914/1307/15 за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго про стягнення 32 820 562,96 грн. позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України задоволено частково, вирішено стягнути з Львівського комунального підприємства Львівтеплоенерго на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України основний борг - 12 538 301,49 грн., пеню 1 770 921,55 грн., 3% річних - 2 387 444,54 грн., Інфляційні втрати - 9 725 244,83 грн. та судовий збір - 59 039,96 грн. Провадження у справі в частині стягнення основної заборгованості в сумі 4 653 074,63 грн. припинити. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 19.10.2015 року рішення господарського суду Львівської області від 17.06.2015 року в справі залишено без змін.

Вказане Рішення набрало законної сили в порядку, встановленому статтею 87 ГПК України, та, у відповідності до приписів ч.5 ст.124 Конституції України, є обов'язковим до виконання на всій території України.

18.11.2015 року Господарським судом Львівської області видано наказ про примусове виконання Рішення Господарського суду Львівської області від 17.06.2015 року у даній справі.

Постановою Вищого господарського суду України від 20 січня 2016 року Рішення Господарського суду Львівської області від 17.06.2015 року та Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 19.10.2015 року у справі №914/1307/15 залишено без змін.

Скаргу Боржник обґрунтовує тим, що 06.06.2015р. набрали чинності зміни до ст.18 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», відповідно до яких (згідно доводів Скаржника), за умови погашення теплопостачальним підприємством заборгованості за газ, спожитий до 01.01.2004р., підлягають списанню пеня, штрафні та фінансові санкції, нараховані на дату заборгованості та стягнуті судовим рішенням. Боржник зазначає, що ним сплачено основний борг згідно судового рішення у справі №914/1307/15. Проте, у звязку з невиконанням Стягувачем своїх зобовязань, що виникли в силу вимог Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», Боржник звертався з позовом до Господарського суду міста Києва з вимогою списати штрафні та фінансові санкції, що підлягали стягненню на підставі рішень Господарського суду Львівської області, в тому числі по справі №914/1307/15; позовні вимоги Боржника задоволено. Таким чином, скаржник зазначає, що згідно рішення Господарського суду міста Києва від 16.06.2016р. у справі №910/30375/15, до списання підлягає пеня в розмірі 1770921,55грн.

Згідно доводів Скаржника, ним надсилалась до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі Орган ДВС) інформація про подання позову та прийняття рішення у справі №910/30375/15 з проханням не вчиняти заходів примусового виконання до винесення судом рішення та набрання ним законної сили. Проте, 30.08.2016р. Органом ДВС було винесено постанову про стягнення з Боржника виконавчого збору в розмірі 1394265,09грн.

Скаржник зазначає, що 19.09.2016р. він звернувся до Господарського суду м.Львова із заявою про визнання наказу №914/1307/15 таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення основного боргу та в частині стягнення інфляційних втрат.

З врахуванням вищенаведеного Скаржник зазначає, що у державного виконавця не було правових підстав для стягнення з нього виконавчого збору у розмірі 1394265,09грн., оскільки у Стягувача на момент прийняття оскаржуваних постанов відсутнім було право вимоги сплати всіх грошових коштів згідно рішення суду.

Судом встановлено, що 10.02.2016р. Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрито виконавче провадження №50126141 з виконання судового наказу №914/1307/15 (в частині стягнення залишку боргу в розмірі 13 942 650,88 грн.) та надано Боржнику строк для самостійного виконання до 16.02.2016р. включно).

Крім того, у пункті 3 постанови Органу ДВС від 10.02.2016р. зазначено, що при невиконанні рішення в наданий для самостійного виконання строк виконати його в примусовому порядку із стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Згідно доводів Учасників процесу, в тому числі Боржника, рішення Господарського суду Львівської області від 17.06.2015р. у справі №914/1307/15, а виконання якого видано наказ від 18.11.2015р. в частині стягнення залишку боргу в розмірі 13942650,88 грн. у наданий державним виконавцем строк (до 16.02.2016р. включно) не виконано.

12.03.2016р. Органом ДВС винесено постанову про зупинення виконавчого провадження, оскільки ухвалою Господарського суду Львівської області від 25.02.2016р. у справі №914/1307/16 відстрочено виконання рішення Господарського суду Львівської області від 17.06.2015 року у справі № 914/1307/15 до 31.03.2016р. 30.08.2016р. винесено постанову про поновлення виконавчого провадження.

30.08.2016р. у виконавчому провадженні (ВП №50126141) головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України при виконанні наказу Господарського суду Львівської області від 18.11.2015р. у справі №914/1307/15 винесено постанову про стягнення з Боржника на користь держави в особі Міністерства юстиції України виконавчого збору в розмірі 1394265,09грн. (далі оскаржувана Постанова).

В оскаржуваній Постанові зазначено, що залишок боргу за інформацією Стягувача складає 13942650,88грн. запропоновано Боржнику виконати його в самостійному порядку в строк для самостійного виконання рішення (згідно п.2 постанови про відкриття виконавчого провадження від 10.02.2016р. пропонувався строк для самостійного виконання до 16.02.2016р. включно). Боржником у наданий строк рішення не виконано.

Оскаржувана Постанова також мотивована тим, що відповідно до ч.1 ст.31 Закону України «Про виконавче провадження», боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Відповідно до положень ст.28 Закону України «Про виконавче провадження», У разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч. 13 ст. 18 ЗУ Про засади функціонування ринку природного газу (в редакції Закону України Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України, набрали чинності 06.06.2015 року) заборгованість теплогенеруючих та/або теплопостачальних організацій за природний газ, спожитий в період з 1 січня 2014 року до 31 грудня 2014 року (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), не погашена на день набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії Нафтогаз України, підлягає реструктуризації шляхом розстрочення на 24 місяці на підставі типового договору про реструктуризацію заборгованості.

Ця реструктуризація здійснюється за умови в трьохмісячний погашення строк з дня набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії Нафтогаз України теплогенеруючими та/або теплопостачальними організаціями заборгованості за природний газ, спожитий до 1 січня 2014 року (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), що залишилася непогашеною на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії Нафтогаз України. Зазначені пені, штрафні та фінансові санкції підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу за умови виконання вимог цієї частини.

Таким чином, даною нормою встановлено, що, за умови погашення теплопостачальним підприємством заборгованості за спожитий газ, спожитий до 01.01.2014 року, підлягають списанню пеня, штрафні та фінансові санкції, нараховані на дану заборгованість та стягнуті судовим рішенням.

На виконання вимог Закону України Про засади функціонування ринку природного газу Відповідачем здійснено погашення суми основної заборгованості згідно Рішення Господарського суду Львівської області від 17.06.2015 року у справі №914/1307/15, що підтверджується ОСОБА_3 звіряння розрахунків між Сторонами від 31.08.2015 року. Несплаченими за даним судовим рішенням залишились суми присуджених до стягнення штрафних санкцій (пеня, штраф, три відсотки річних та інфляційні втрати).

Суд зазначає, що в силу вищезазначених вимог ч.13 ст.18 ЗУ Про засади функціонування ринку природного газу пені, штрафні та фінансові санкції підлягають списанню, а не визнаються такими, що списані. Для наявності правових підстав стверджувати, що штрафні санкції (пеня) боржника, які встановлені та стягнуті рішенням Господарського суду Львівської області у справі №914/1307/15, списані необхідним є факт списання. Отже, на момент винесення оскаржуваної Постанови був відсутній факт списання штрафної сакції (пені), яка встановлена та стягнута рішенням Господарського суду Львівської області у справі №914/1307/15.

З підстав невиконання Позивачем (Стягувачем) встановленого Законом України Про засади функціонування ринку природного газу обовязку щодо списання сум штрафних санкцій у звязку із погашенням суми основного боргу, присудженого до стягнення рішенням суду, Відповідач (Боржник) звернувся до суду із позовом до Позивача про зобов'язання списати ЛМКП Львівтеплоенерго штрафні та фінансові санкції, що підлягали стягненню на підставі рішень Господарського суду Львівської області, в тому числі й у справі №914/1307/15.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19 січня 2016 року у справі №910/30375/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 01 березня 2016 року у даній справі, позов Відповідача (Боржника) задоволено, постановлено зобов'язати ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України списати штрафні санкції ЛМКП Львівтеплоенерго, зокрема у справі №914/1307/15, у розмірі 1770921,55 грн. пені, 2387444,54 грн. трьох відсотків річних, 9725244,83 грн. інфляційних втрат.

Постановою Вищого господарського суду України від 20.04.2016 року у справі № 910/30375/15 касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України задоволено частково, постанову Київського апеляційного господарського суду від 01 березня 2016 року та рішення Господарського суду міста Києва від 19 січня 2016 року у справі № 910/30375/15 скасовано, справу № 910/30375/15 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва в іншому складі суду.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.06.2016 року у справі №910/30375/15 позов ЛМКП Львівтеплоенерго задоволено частково, зобов'язано Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України списати штрафні санкції Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго у розмірі 1 770 921 (один мільйон сімсот сімдесят тисяч дев'ятсот двадцять одна) грн. 55 коп. пені, що підлягають стягненню на підставі Рішення Господарського суду Львівської області від 17.06.2015 р. у справі № 914/1307/15.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.09.2016 року рішення Господарського суду міста Києва від 16.06.2016 у справі №910/30375/15 залишено без змін, а скаргу ПАТ НАК Нафтогаз України без задоволення.

Постановою Вищого господарського суду України від 13.12.2016р. у справі №910/30375/15 рішення Господарського суду міста Києва від 16.06.2016р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.09.2016р. у справі №910/30375/15 Господарського суду міста Києва залишено без змін.

«На виконання рішення Господарського суду міста Києва від 16.06.2016 року у справі № 910/30375/15, яке залишене без змін постановою Вищого господарського суду України від 13.12.2016 року та набрало законної сили 13.12.2016 року» 21.12.2016р. Господарським судом міста Києва видано наказ у справі №910/30375/15 про, в тому числі, зобовязання Стягувача списати штрафні санкції Боржника у розмірі 1770921,55грн. пені, що підлягають стягненню на підставі рішення Господарського суду Львівської області від 17.06.2015р. у справі №914/1307/15.

Так, Рішенням Господарського суду м.Києва від 16.06.2016 року у справі №910/30375/15 встановлено, що на момент виникнення спірних правовідносин у ЛМКП Львівтеплоенерго існувало право, а у ПАТ НАК Нафтогаз України обовязок щодо списання присуджених до стягнення, зокрема, рішенням суду від 17.06.2015 року у справі №914/1307/15 штрафних та фінансових санкцій у вигляді пені, нарахованої за прострочення оплати поставленого згідно договорів купівлі-продажу природного газу, стягнутих за умови виконання ч.13 ст.18 Закону України Про засади функціонування ринку природного газу. Відтак, зобов'язання ЛМКП Львівтеплоенерго перед ПАТ НАК Нафтогаз України по сплаті штрафних та фінансових санкцій у вигляді штрафу і пені, стягнутих, зокрема, згідно рішення суду від 17.06.2015 року у справі №914/1307/15, підлягають списанню.

Крім того, рішенням Господарського суду м.Києва від 16.06.2016 року у справі №910/30375/15 встановлено, що: Листом №05-6086 від 05.02.2015 позивач повідомив відповідача про сплату заборгованості за газ, спожитий до 01.01.2014 та проханням оформити на підтвердження цього факту акт звіряння розрахунків, а також звернувся до відповідача з проханням списати в порядку ч. 13 ст. 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" стягнуті вище вказаними рішеннями Господарського суду Львівської області штрафні та фінансові санкції. Відповідачем підписано акт звіряння розрахунків від 31.08.2015, з якого вбачається, що не сплаченими залишилися штрафні та фінансові санкції у розмірі 87 686 210, 06 грн. (копія в матеріалах справи)..

Відповідно до частини другої статті 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду, за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Ухвалою Господарського суду Львівської області по даній справі від 27.09.2016р. заяву Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго від 19.09.2016 року вх. №4470/16 про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню у справі №914/1307/15 задоволено та визнано таким, що не підлягає виконанню Наказ Господарського суду Львівської області від 18.11.2015 року про примусове виконання Рішення Господарського суду Львівської області від 17.06.2015 року у справі №914/1307/15 в частині стягнення з Львівського комунального підприємства Львівтеплоенерго на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 12538301,49 грн. основного боргу та 1770921,55 грн. пені.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини першої статті 121-2 ГПК України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена. Як вбачається з матеріалів справи, Боржником додержано встановлений даною нормою строк.

Стаття 124 Конституції України встановлює, що судові рішення постановляються судами іменем України та є обовязковими для виконання на всій території України.

Частиною другою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Частинами першою та другою статті 4-5 ГПК України встановлено, що господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов. Рішення і постанови господарських судів приймаються іменем України. Невиконання вимог рішень, ухвал, постанов господарських судів тягне відповідальність, встановлену цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно приписів ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на момент винесення оскаржуваної Постанови), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно приписів ч.1 ст.2 Закону України «Про державну виконавчу службу» примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до ч.1 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Згідно ч.1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Приписами ч.2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Згідно ч.1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

У разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом (ч.1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження»).

Крім того, згідно ч.7 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження», у разі виконання рішення, за яким закінчився строк для його самостійного виконання, але судом встановлено відстрочку чи розстрочку виконання рішення, виконавчий збір стягується в порядку, встановленому цим Законом, шляхом виділення постанови про стягнення виконавчого збору в окреме виконавче провадження.

Відтак, Органом ДВС правомірно та підставно винесено оскаржувану Постанову у відповідності до вищезазначених вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Суд також зазначає, що, з врахуванням того, що, як встановлено вище, в силу вимог ч. 13 ст. 18 ЗУ Про засади функціонування ринку природного газу пені, штрафні та фінансові санкції підлягають списанню, а не визнаються такими, що списані (підтвердженням чого є і вищеописана резолютивна частина рішення Господарського суду міста Києва від 16.06.2016 року у справі №910/30375/15, згідно якої не списано пеню Боржника за рішенням суду у справі №914/1307/15, а зобовязано Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України списати штрафні санкції Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго у розмірі 1770921,55 грн. пені, що підлягають стягненню на підставі Рішення Господарського суду Львівської області від 17.06.2015р. у справі №914/1307/15), для наявності правових підстав стверджувати, що штрафні санкції (пеня) боржника, які встановлені та присуджені до стягнення рішенням Господарського суду Львівської області у справі №914/1307/15, списані необхідним є факт списання. Оскільки Стягувач самостійно відмовився здійснювати таке списання, то таким фактом є рішення Господарського суду міста Києва від 16.06.2016 року у справі №910/30375/15 та його виконання. При цьому суд звертає увагу, що рішення Господарського суду міста Києва від 16.06.2016 року у справі №910/30375/15 набрало законної сили після винесення державним виконавцем, Органом ДВС оскаржуваної Постанови та вчинення відповідних дій.

Отже, на момент винесення оскаржуваної Постанови був відсутній факт списання штрафної сакції (пені), яка встановлена та стягнута рішенням Господарського суду Львівської області у справі №914/1307/15.

При цьому щодо доводів Скаржника про те, що ним надсилалась до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі Орган ДВС) інформація про подання позову та прийняття рішення у справі №910/30375/15 з проханням не вчиняти заходів примусового виконання до винесення судом рішення та набрання ним законної сили, суд зазначає, що доданий Скаржником на адресу Органу ДВС лист без номеру та дати не містить інформації про рішення Господарського суду міста Києва у справі від 16.06.2016р. у справі №910/30375/15; крім того, на підтвердження надіслання зазначеного листа Скаржником додано фіскальний поштовий чек від 09.03.2016р. без опису вкладення; відтак, не подано належних доказів повідомлення Органу ДВС про наявність факту списання вказаної пені. Також, в матеріалах справи відсутні, ні Скаржником, ні іншими Учасниками процесу не подано будь-яких інших належним доказів інформування будь-ким, в тому числі Скаржником, Органу ДВС про зазначені Боржником обставини. Представниками Органу ДВС також заперечено факт інформування Боржником чи іншими особами Органу ДВС щодо подання Боржником позову чи наявності судового рішення від 16.06.2016р. у справі №910/30375/15.

Крім цього суд зазначає, що згідно ч.5 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», сторони зобов'язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також письмово повідомляти державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі про зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - про зміну місця роботи.

При цьому суд також зазначає, що випадки, коли виконавчий збір не стягується визначені виключно:

частиною 3 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої, у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом; виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються;

частиною 2 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої, виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених відповідно до вимог цього Закону, за виконавчими документами, які підлягають негайному виконанню, а також у разі перерахування коштів стягувачу у випадку, передбаченому частиною другою статті 27 цього Закону, та у разі виконання рішень у порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

частиною 5 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої, у разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню на основі виконавчого документа, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір повертається боржникові.

В матеріалах ж справи відсутні, Учасниками процесу не наведені доводи та не подані докази наявності в силу вимог Закону України «Про виконавче провадження» випадків (підстав), згідно яких у державного виконавця, Органу ДВС (який в силу вищенаведених вимог ч.2 ст.19 Конституції України є органом виключної компетенції) було б право не стягувати виконавчий збір у зазначеному в оскаржуваній Постанові розмірі.

Враховуючи вищенаведене, в тому числі те, що: Боржником не виконано рішення Господарського суду Львівської області у справі №914/1307/15 в частині стягнення штрафних та фінансових санкцій в строк до 16.02.2016р., наданий державним виконавцем для добровільного виконання рішення суду у справі №914/1307/15, а відтак, беручи до уваги правомірність (в силу вимог ч.2 ст.25, ч.1 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» розпочатого примусового виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору; державним виконавцем (Органом ДВС) додержано вимоги ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» при винесенні оскаржуваної Постанови; в силу вимог ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом; в матеріалах справи відсутні, Учасниками процесу не наведені доводи та не подані докази наявності в силу вимог Закону України «Про виконавче провадження» випадків (підстав), згідно яких у державного виконавця, Органу ДВС (який в силу вищенаведених вимог ч.2 ст.19 Конституції України є органом виключної компетенції) було б право не стягувати виконавчий збір у зазначеному в оскаржуваній Постанові розмірі; в силу вимог ч. 13 ст. 18 ЗУ Про засади функціонування ринку природного газу пені, штрафні та фінансові санкції підлягають списанню, а не визнаються такими, що списані (підтвердженням чого є і вищеописана резолютивна частина рішення Господарського суду міста Києва від 16.06.2016 року у справі №910/30375/15, згідно якої не списано пеню Боржника за рішенням суду у справі №914/1307/15, а зобовязано Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України списати штрафні санкції Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго у розмірі 1770921,55 грн. пені, що підлягають стягненню на підставі Рішення Господарського суду Львівської області від 17.06.2015р. у справі №914/1307/15); відтак, беручи до уваги те, що рішення Господарського суду міста Києва від 16.06.2016 року у справі №910/30375/15 набрало законної сили після винесення державним виконавцем, Органом ДВС оскаржуваної Постанови та вчинення відповідних дій, а отже на момент винесення оскаржуваної Постанови був відсутній факт списання штрафної сакції (пені), яка встановлена та стягнута рішенням Господарського суду Львівської області у справі №914/1307/15; в матеріалах справи відсутні, ні Скаржником, ні іншими Учасниками процесу не подано доказів інформування будь-ким, в тому числі Скаржником, Органу ДВС про подання позову та прийняття та набрання законної сили рішенням від 16.06.2016р. у справі №910/30375/15, а відтак про те, що Органу ДВС було відомо про факт списання пені, встановленої та присудженої до стягнення рішенням Господарського суду Львівської області у справі №914/1307/15 і такий факт заперечено представниками Органу ДВС, суд дійшов висновків про те, що подана скарга є безпідставна та необгрунтована, доводи Заявника (Скаржника) є неправомірними, тому скаргу слід відхилити.

При цьому суд зазначає, і аналогічна правова позиція викладена у п.9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. №9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» (із змінами та доповненнями), що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Враховуючи вищенаведене, керуючись нормами ст.ст. 4-3, 4-7, 22, 33, 34, 38, 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Визнати доводи скаржника Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго неправомірними, скаргу Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго від 21.09.2016р. б/н (вх.№4610/16 від 26.09.2016р.) на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови від 30.08.2016р. (ВП №50126141) про стягнення з ЛМКП «Львівтеплоенерго» виконавчого збору у розмірі 1394265,09грн. та про визнання недійсною постанови Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 30.08.2016р. (ВП №50126141) про стягнення з ЛМКП «Львівтеплоенерго» виконавчого збору у розмірі 1394265,09грн. відхилити.

2. Дана ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Суддя-головуючий ОСОБА_4

Суддя Горецька З.В.

Суддя Трускавецький В.П.