УХВАЛА

09.02.2017Справа № 910/285/13
За скаргою №16-11-б.б/5667 від 08.11.16 Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк"

на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкера І.А. щодо винесення повідомлення №20-1.565/17 від 17.10.2016 про повернення наказу Господарського суду міста Києва від 13.09.2016 р. стягувачу без прийняття до виконання

у справі №910/285/13

За позовом Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк"

до відповідачів:

1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Комфорт"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Світлоград"

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів:

1. ОСОБА_2

2. Коктебельська селищна рада

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача -

ОСОБА_3

про звернення стягнення на предмет іпотеки 29 875 238,73 грн.

Головуючий суддя Селівон А.М.

Судді: Босий В.П.

Цюкало Ю.В.

Представники сторін:

Від стягувача: не з'явились;

Від боржника 1: не з'явились;

Від боржника 2: не з'явились ;

Від третьої особи 1: не з'явились;

Від третьої особи 2: не з'явились ;

Від третьої особи 3: не з'явились;

Від ДВС: Боголей І.Ю. - представник, довіреність № 778/203-03 від 29.12.2016;

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Родовід Банк" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комфорт", Товариства з обмеженою відповідальністю "Світлоград" про звернення стягнення на предмет іпотеки: об'єкти нерухомого майна, а саме 17 житлових квартир АДРЕСА_2 та нежилих приміщень підвалу у житловому будинку літ. "А" загальною площею 424,8 кв. м, що знаходяться за адресою АДРЕСА_2, що передані в іпотеку ПАТ "РОДОВІД БАНК" згідно договору іпотеки від 22.11.2006, який посвідченій приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лакустою С.І., зареєстрований в реєстрі за № 1171, в рахунок погашення заборгованості гр. ОСОБА_2 перед Публічним акціонерним товариством "РОДОВІД БАНК" за кредитним договором №15.3/СК-175.06.03 від 22.11.2006 та витрат в розмірі 29 875 238,73 грн. шляхом продажу предметів іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою в рішенні суду.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 31.08.2016 позовні вимоги задоволено повністю.

13.09.2016 Господарським судом міста Києва на виконання рішення суду у справі № 910/285/13 видано відповідні накази.

10.11.2016 до Господарського суду м. Києва від представника позивача надійшла скарга №16-11-б.б/5667 від 08.11.16р. на незаконні дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкера І.А. щодо винесення повідомлення № 20-1.565/17 від 17.10.2016 про повернення наказу Господарського суду міста Києва від 13.09.2016 р. у справі №910/285/13 стягувачу без прийняття до виконання, в якій скаржник, зокрема, просить суд визнати незаконними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкера І.А. при винесенні вказаного повідомлення та скасування останнього.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 10.11.16 р. дану скаргу передано для розгляду колегії суддів у складі Селівон А.М. (головуючий), судді Босий В.П., Цюкало Ю.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.11.2016 розгляд скарги по справі № 910/285/13 призначено на 14.12.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2016 розгляд скарги відкладено на 12.01.2017.

12.01.2017 судове засідання не відбулось у зв'язку з перебуванням судді ОСОБА_4 на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.01.2017 розгляд скарги призначено на 24.01.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.01.2017 розгляд скарги призначено на 09.02.2017.

У судове засідання 09.02.2017 з'явився уповноважений представник Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України .

Уповноважені представники стягувача, боржників 1, 2 та третіх осіб 1-3 у судове засідання 09.02.2017 не з'явились.

Про дату, час і місце розгляду даної справи представник стягувача повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення: № 623.

Копія ухвали суду від 24.01.2017, яка направлялась боржнику 1 на адресу: 49079, м. Дніпропетровськ, вул. Софії Ковалевської, 4 на час проведення судового засідання 09.02.2017 повернулась на адресу Господарського суду м. Києва з відміткою « з даного адресу організація давно вибула» та адресату не вручено.

Копія ухвали суду від 24.01.2017, яка направлялась боржнику 1 на адресу: 49051, Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вул. Б. Хмельницького, 14-А, оф. 7 на час проведення судового засідання 09.02.2017 повернулась на адресу Господарського суду м. Києва з відміткою «за закінченням терміну зберігання » та адресату не вручено.

Копія ухвали суду від 24.01.2017, яка направлялась боржнику 2 на адресу: 02140, м. Київ, вул. Бориса Гмирі, 13 на час проведення судового засідання 09.02.2017 повернулась на адресу Господарського суду м. Києва з відміткою «за закінченням терміну зберігання» та адресату не вручено.

Копія ухвали суду від 24.01.2017, яка направлялась третій особі 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача на адресу: АДРЕСА_1 на час проведення судового засідання 09.02.2017 на адресу Господарського суду м. Києва не повернулась.

Судом здійснено запит з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштового відправлення №658, в якому зазначено, що станом на 09.02.2017 поштове відправлення повернуто за зворотною адресою 07.02.2017 та адресату не вручено.

Третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на строні відповідача повідомлена належним чином, що підтверджується роздруківками із офіційного веб-порталу Господарського суду м. Києва в мережі Інтернет (http://ki.arbitr.gov.ua/sud5011) від 06.02.2017, які наявні в матеріалах справи.

Копія ухвали суду від 24.01.2017, яка направлялась третій особі 3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача на адресу: АДРЕСА_3 на час проведення судового засідання 09.02.2017 на адресу Господарського суду м. Києва не повернулась.

Судом здійснено запит з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштового відправлення №666, в якому зазначено, що станом на 09.02.2017 поштове відправлення надійшло до відділення зв'язку «Дніпро 82» та адресату не вручено.

Інші дані (адреси), за якими можливо встановити місцезнаходження боржників 1, 2 та третіх осіб 1-3 скаржником повідомлені не були.

Суд зазначає, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Окрім того, пунктом 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі - Постанова № 18) роз'яснено, що за змістом статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

З огляду на приписи ст. 64 Господарського процесуального кодексу України та п.3.9.1 Постанови № 18 суд вважає, що стягувач, боржники 1, 2, треті особи 1-3 повідомлені про час і місце розгляду скарги судом.

Судом повідомлено, що до початку судового засідання через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника стягувача надійшла заява про долучення документів до матеріалів справи б/н від 07.02.2017, серед якої наявний реєстр відправлених рекомедованих листів від 04.10.2016 року та клопотання про розгляд справи без участі представника б/н від 07.02.2017, які судом долучено до матеріалів справи.

Також судом повідомлено, що до початку судового засідання через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника ДВС надійшли лист № 3123 б/д та заперечення на скаргу № 910/285/13 від 08.02.2017, в яких останній просив відмовити в задоволенні поданої скарги та долучив до пояснень копії матеріалів виконавчого провадження № 565/17.

Лист № 3123 б/д та заперечення разом з доданими до них документами долучені судом до матеріалів справи.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних в матеріалах справи, на час проведення судового засідання 09.02.17р. по розгляду скарги сторонами та ВДВС суду не надано.

Клопотань та заяв процесуального характеру від боржників 1, 2 та третіх осіб 1-3 на час розгляду скарги 09.02.17 р. до суду не надходило.

Про поважні причини неявки представників боржників 1, 2 та третіх осіб в судове засідання 09.02.17 р. суд не повідомлено.

З огляду на вищевикладене, оскільки явка представників сторін в судові засідання по розгляду скарги обов'язковою не визнавалась, скаржник, боржники та треті особи не скористались належним їм процесуальним правом приймати участь в судовому засіданні, беручи до уваги відсутність відповідних клопотань зазначених осіб, суд здійснював розгляд справи за відсутності вказаних осіб, виключно за наявними у справі матеріалами.

При цьому, враховуючи приписи ст. 121-2 ГПК України, згідно яких неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги, а також зважаючи на достатність наявних в матеріалах справи матеріалів для розгляду скарги по суті, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду скарги та вирішено задовольнити клопотання стягувача б/н від 07.02.2017 про розгляд скарги без участі представника.

Окрім того суд зазначає, що відкладення розгляду скарги є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору (розгляду скарги) у відповідному судовому засіданні. Відтак неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду його позову, не є в подальшому підставою для скасування судового рішення, прийнятого за відсутності представника сторони спору.

Враховуючи відсутність на час проведення судового засідання клопотань сторін щодо здійснення фіксації судового засідання по розгляду даної справи технічними засобами, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судовий процес відображено у протоколі судового засідання.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника ВДВС, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши наданими сторонами доказами, суд

В С Т А Н О В И В:

Згідно зі ст. 82 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду. Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Частиною 1 статті 121-2 ГПК України встановлено, що скарги на дії чи бездіяльність Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником, або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня коли дія мала бути вчинена.

Відповідно до п. 9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 року "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів розглядає виключно місцевий господарський суд, яким відповідну справу розглянуто у першій інстанції, тобто той господарський суд, що видав виконавчий документ (наказ чи ухвалу), незалежно від того, якою саме особою подано скаргу, і в тому ж складі суду (якщо цьому не перешкоджають об'єктивні обставини, як-от звільнення судді, його захворювання, перебування у відпустці тощо).

Законодавством України передбачено, що у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до статей 4-5 Господарського процесуального кодексу України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов.

У силу ст. 124 Конституції України, ст. 115 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Аналогічні положення містить ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України "Про виконавче провадження" (далі - Закон). Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державної виконавчої служби

Зазначеним Законом регламентовано порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.16р. №1404-VIII, який набрав чинності з 05.10.2016, визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У силу ст. 19 названого Закону сторони виконавчого провадження мають право, між іншим, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26.12.03 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" визначено, що у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень господарських судів.

Акт державного органу - це юридична форма рішень цього органу, які спрямовані на регулювання тих чи інших суспільних відносин, породжують певні правові наслідки і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Згідно положень Закону України "Про виконавче провадження" юридичним оформленням сукупності дій уповноваженої особи, направлених на виконання рішення суду є постанова державного виконавця, зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 13 вказаного закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч. 1 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Отже, оскарженню підлягають дії (бездіяльність) державного виконавця оформлені відповідною постановою, при цьому право на таке оскарження може бути реалізовано з дотриманням вимог вказаного Закону України "Про виконавче провадження" та в порядку, визначеному останнім.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" № 14 від 26.12.03р. стягувач, боржник або прокурор мають право оскаржити дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів тільки до господарського суду, який розглянув відповідну справу по першій інстанції.

Судом встановлено за матеріалами скарги, що стягувач звернувся до Підрозділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою від 03.10.16р. № 13-11-б.б/4919 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу від 13.09.16 р. у справі № 910/285/13 до боржника ТОВ «Комфорт».

Вказана заява згідно даних за результатами відстеження вказаного поштового відправлення № 939 на офіційному сайті Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" була отримана ВДВС 06.10.2016 та зареєстрована за вхідним номером №30608-0-33-16 від 07.10.2016, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією вказаного листа та реєстраційно - контрольної картки № 30608-0-33-16, наданими ВДВС.

17.10.2016 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкером І.А. було винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

При цьому в обґрунтування своїх дій державний виконавець посилається на те, що відповідно до абз. 3 ч. 4 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 (в редакції від 29.09.2016) (далі - Інструкція), та яка набрала чинності одночасно з Законом України "Про виконавче провадження", з 05.10.2016 року виконання рішень щодо боржників, які знаходяться на території, яка відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" є тимчасово окупованою територією України, здійснюється відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області.

Оскільки майно боржника, на яке необхідно звернути стягнення згідно виконавчого документа знаходиться на території АДРЕСА_2, відтак виконавчий документ не підвідомчий відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, Вул. Городецького, 13) та підлягає поверненню стягувачу без прийняття до виконання.

В свою чергу скаржник не погоджується із такими діями державного виконавця та стверджує, що оскільки Публічне акціонерне товариство "Родовід Банк" надіслало на адресу ВДВС заяву 04.10.2016, що підтверджується реєстром відправлених рекомендованих листів від 04.10.2016 та фіскальним чеком відділення поштового зв'язку № 3708 від 04.10.2016, відповідно датою пред'явлення наказу до виконання слід вважати 04.10.2016.

Відтак, на думку скаржника, державним виконавцем неправомірно застосовані норми Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII, який набрав чинності з 05.10.2016.

Як вбачається з матеріалів скарги та зазначалось судом вище, заява про відкриття виконавчого провадження надійшла до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, Вул. Городецького, 13) 07.10.2016, що підтверджується відповідною вхідною відміткою Відділу на вказаній заяві.

Відповідно до ч.5 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Так, як зазначено в п. 10 Інструкції місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених статтею 24 Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Як зазначено в статті 41 Закону України "Про іпотеку" реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.

При цьому в пред'явленому стягувачем до примусового виконання наказі Господарського суду міста Києва від 13.09.16 р. у справі № 910/285/13 реалізація предмета іпотеки визначена судом шляхом продажу предметів іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за визначеною судом початковою ціною.

Згідно п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо, зокрема, виконавчий документ пред'явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

Аналогічні приписи містяться в п. 4 Інструкції, а саме виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред'явлення виконавчого документа.

Таким чином, оскільки майно боржника, на яке необхідно звернути стягнення згідно виконавчого документа знаходиться на території АДРЕСА_2, тобто не перебуває на території, непідвідомчій Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та перебуває на території АР Крим, відповідно, на час отримання заяви стягувача про відкриття виконавчого провадження у державного виконавця були відсутні підстави для відкриття виконавчого провадження, яке йому не підвідомче, отже виконавчий документ підлягав поверненню стягувачу без прийняття до виконання.

Щодо посилань заявника на те, що наказ було пред'явлено до виконання 04.10.2016 р., тобто до набрання чинності нової редакції Закону України "Про виконавче провадження", у зв'язку з чим підвідомчість та порядок виконавчих дій мали визначатись за нормами Закону в попередній редакції, суд зазначає, що з огляду на положення норм Закону України "Про виконавче провадження" строки на вчинення виконавцем дій, визначених зазначеним Законом, обраховуються саме з дня отримання виконавцем виконавчого документу, отже датою пред'явлення виконавчого документу є дата отримання виконавцем виконавчого документу.

Згідно з п. 4 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2016 (в редакції від 29.09.2016), виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених ч.4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред'явлення виконавчого документа.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного суд зазначає про чітке визначення Законом, що державний виконавець вчиняє дії щодо відкриття виконавчого провадження або повертає виконавчий документ без прийняття від дня отримання виконавчого документа, а не від дня передачі останнього до відділення поштового зв'язку.

Відтак, суд приходить до висновку, що зважаючи на дату отримання ВДВС заяви стягувача разом з виконавчим документом, державним виконавцем правомірно застосовано норми Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016, який набрав чинності з 05.10.2016.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що скарга Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкера І.А. у справі № 910/285/13 щодо визнання дій вказаної особи щодо винесення повідомлення № 20-1.565/17 від 17.10.2016 про повернення наказу Господарського суду міста Києва від 13.09.2016 р. стягувачу без прийняття до виконання незаконними є необґрунтованою, а отже є такою, що задоволенню не підлягає.

Суд зазначає, що згідно ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження", якою визначені засади виконавчого провадження, виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов'язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об'єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Пунктом 9.13. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 року "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" визначено, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Таким чином, оскільки в обґрунтування поданої скарги стягувач посилається на необхідність застосування редакції Закону України "Про виконавче провадження", яка діяла до моменту отримання державною виконавчою службою виконавчого документу у справі № 910/285/13, що суперечить вищевикладеним правовим нормам, та зважаючи на наявність підстав для застування п.10 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", який набрав чинності на дату отримання виконавчого документа ВДВС, тому суд доходить висновку, що доводи скаржника з цього приводу є безпідставними, не вбачає в діях державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України порушення Закону України "Про виконавче провадження", отже підстави для задоволення скарги ПАТ "Родовід Банк" на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкера І.А. у справі №910/285/13 відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги № 16-11-б.б/5667 від 08.11.16 р. Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкера І.А. щодо винесення повідомлення № 20-1.565/17 від 17.10.2016 про повернення наказу Господарського суду міста Києва від 13.09.2016 р. у справі № 910/285/13 стягувачу без прийняття до виконання відмовити.

Головуючий суддя А.М. Селівон

Судді В.П.Босий

Ю.В.Цюкало