номер провадження справи 12/13/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2017 Справа № 908/170/17

Господарський суд Запорізької області у складі судді Смірнова О.Г.,

За участю секретаря судового засідання Бамбизова М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу № 908/170/17

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю ЕКТО-ПЛЮС

до відповідача: Приватного підприємства ДОНМЕТПОСТАЧ

про стягнення 27780,00 грн.

за участю представників:

від позивача ОСОБА_1, довіреність від 01.09.2016 року

від відповідача ОСОБА_2, посвідчення № КВ2836 від 06.07.2016 року, договір № 01/05/16 від 04.05.2016 року, ордер КВ № 208815 від 07.02.2017 року

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю ЕКТО-ПЛЮС звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Приватного підприємства ДОНМЕТПОСТАЧ про стягнення заборгованості за договором № 29/08 від 29.08.2016 року в сумі 27780,00 грн.

Відповідач у справі - Приватне підприємство ДОНМЕТПОСТАЧ, 09.02.2017 року надав суду в порядку ст. 59 ГПК України, відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що 29.08.2016 року між Приватним підприємством ДОНМЕТПОСТАЧ (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю ЕКТО-ПЛЮС (Продавець) був укладений договір № 29/08, за умовами якого Продавець зобовязався передати у власність, а Покупець прийняти та оплатити горизонтально-фрезерний верстат моделі 6Р83Г без електричної частини. При цьому вказує, що 28.10.2016 року на підставі рахунку-фактури № 39 від 26.10.2016 року ПП ДОНМЕТПОСТАЧ перерахувало на користь ТОВ ЕКТО-ПЛЮС попередню оплату за товар в сумі 840000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 126 від 28.10.2016 року. В подальшому 08.11.2016 року позивач передав, а відповідач прийняв у власність верстат горизонтально-фрезерний моделі 6Р82Г (без електрочастини), про що сторони склали первинний документ видаткову накладну № 30 від 08.11.2016 року. Відповідач зазначає, що визнає вищенаведені фактичні обставини та не оспорює їх. Втім твердження позивача про наявність у відповідача боргу за вказаним договором в сумі 27780,00 грн. вважає помилковими, оскільки 08.11.2016 року відповідач в рахунок оплати вартості товару сплатив на користь позивача 27780,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 137 від 08.11.2016 року. Вказує, що позов ТОВ ЕКТО-ПЛЮС є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Представник позивача в судовому засіданні 09.02.2017 року підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні 09.02.2017 року проти позову заперечив.

Зясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи позивача та заперечення відповідача, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що 29.08.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю ЕКТО-ПЛЮС, далі Продавець, та Приватним підприємством ДОНМЕТПОСТАЧ, далі Покупець, був укладений договір № 29/08, далі Договір.

Відповідно до п. 1.1. Продавець зобовязується поставити, а Покупець прийняти та оплатити горизонтально-фрезерний станок моделі 6Р83Г без електричної частини за ціною 867780,00 (вісімсот шістдесят сім тисяч сімсот вісімдесят) грн., в тому числі ПДВ-20% - 144630,00 грн., далі «Товар».

Згідно з п. 2.1. 2.3. Договору ціна Товару за даним договором встановлена в гривнях на умовах поставки (ІНКОТЕРМС-2010). Оплата Товару здійснюється в гривнях шляхом перерахування безготівкових грошових коштів на розрахунковий рахунок Продавця. Загальна вартість Договору складає 867780,00 (вісімсот шістдесят сім тисяч сімсот вісімдесят) грн., в тому числі ПДВ 20% - 144630,00 грн. Покупець оплачує Товар шляхом перерахування безготівкових коштів на розрахунковий рахунок Продавця у вигляді 100% передоплати частинами.

Умовами п. 3.1. 3.3. Договору сторони визначили, що Продавець зобовязується поставити Товар на умовах СРТ Маріуполь. Поставка Товару здійснюється автомобільним транспортом Продавця. Строк поставки листопад 2016 року.

Умови приймання та здачі Товару сторони узгодили в розділі 4 Договору. Так, згідно з п. п. 4.1., 4.2. Продавець надає разом з Товаром наступні товаросупровідні документи:

- рахунок-фактуру,

- видаткову накладну.

Продавець зобовязаний надати Покупцю податкову накладну в електронній формі, оформлену у відповідності з вимогами діючого законодавства та зареєструвати її в Єдиному державному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у строк, визначений Податковим кодексом України. Покупець зобовязаний прийняти, підтвердити отримання електронної форми податкової накладної та повідомити Продавця про отримання. У випадку відмови податкового органу визнати податковий кредит Покупця за даним договором за причинами, які виникли з вини Продавця, Продавець зобовязується компенсувати збитки в розмірі втраченого податкового кредиту за конкретною податковою накладною.

Згідно з п. п. 9.1., 9.7. Договору вказаний договір набирає чинності з дня підписання сторонами. Строк дії даного договору до 31.12.2016 року.

Позивач в позові вказує, що відповідач всупереч умовам договору та вимогам Господарського і Цивільного кодексів України неналежним чином виконує зобовязання за Договором, оскільки не сплатив залишок вартості поставленого товару, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість в сумі 27780,00 грн.

Так, на виконання умов п. 4.1. Договору, позивачем був виписаний рахунок-фактура № 39 від 26.10.2016 року на оплату верстату горизонтально-фрезерного моделі 6Р82Г (без електрочастини) на суму 867780,00 грн.

Як зазначає позивач в позові відповідачем (як Покупцем) згідно умов Договору 28.10.2016 року було здійснено часткову передплату за товар в сумі 840000,00 грн.

В подальшому згідно умов Договору, позивач поставив відповідачу товар, передбачений його умовами, на загальну суму з ПДВ 867780,00 грн., що підтверджується підписаною сторонами у справі видатковою накладною № 30 від 08.11.2016 року (а.с. 14).

Втім, оскільки на думку позивача відповідач не сплатив залишок вартості поставленого товару, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за поставлений товар в сумі 27780,00 грн.

Судом досліджені правові норми, які підлягають застосуванню у спірних відносинах сторін. За своєю правовою природою між сторонами було укладено договір поставки. Відповідно до вимог Господарського кодексу України договір вважається укладеним у випадку досягнення сторонами умов щодо його предмету, строку та ціни. Сторони досягли всіх суттєвих умов відносно вказаного виду договору, тобто встановили його предмет, визначили ціну, строк дії договору, порядок здійснення розрахунків, умови поставки, а тому відповідно до вимог ст. ст. 638, 639, 712 ЦК України та ст. ст. 180, 181 ГК України, він вважається укладеним згідно частини 7 статті 181 ГК України, а саме подія, до якої прагнули сторони відбулася.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 265 ГК України також визначено, що за договором поставки одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. У частині 2 статті 266 ГК України визначено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. Предмет поставки за Договором відповідає вказаним вимогам.

Фактичні обставини справи та докази на їх підтвердження свідчать, що позивач виконав належним чином свої зобовязання за Договором, а саме поставив товар відповідачу на суму 867780,00 грн., а відповідач вказаний товар прийняв, що підтверджується підписаною сторонами видатковою накладною № 30 від 08.11.2016 року (а.с. 14).

Згідно з ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 693 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Матеріали справи свідчать, що сторонами був укладений договір на умовах попередньої оплати, яка передбачена п. 2.3. договору. Так, умовами вказаного пункту Договору передбачено, що Покупець оплачує Товар шляхом перерахування безготівкових коштів на розрахунковий рахунок Продавця у вигляді 100% передоплати частинами.

Позивач в позові вказує, що відповідачем (як Покупцем) згідно умов Договору 28.10.2016 року було здійснено часткову передплату за товар в сумі 840000,00 грн.

Разом з тим відповідач у відзиві на позовну заяву підтверджує, що 28.10.2016 року на підставі рахунку-фактури № 39 від 26.10.2016 року перерахував на користь позивача попередню оплату за товар в сумі 840000,00 грн.

Підстави для звільнення від доказування передбачені приписами ст. 35 ГПК України. Так, згідно з ч. 1 ст. 35 ГПК України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Враховуючи визнання сторонами у справі факту здійснення часткової передплати відповідачем за поставлений товар за Договором на загальну суму 840000,00 грн., вказані обставини не підлягають доказуванню з огляду на приписи ч. 1 ст. 35 ГПК України.

Безпосередньо в судовому засіданні 09.02.2017 року представником відповідача разом з відзивом на позовну заяву до матеріалів справи було надана засвідчена копія платіжного доручення № 137 від 08.11.2016 року, яка свідчить, що відповідач сплатив залишок вартості поставленого за договором № 29/08 від 29.08.2016 року товару горизонтально-фрезерного станка моделі 6Р83Г в сумі 27780,00 грн.

При цьому оплата залишку вартості поставленого товару була здійснена в повному обсязі відповідачем 08.11.2016 року, а саме в день отримання Товару за видатковою накладною № 30 від 08.11.2016 року.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, позовна заява в даній справі була направлена на адресу суду через відділення Нової пошти за експрес-накладною № 7634, в якій датою оформлення зазначена: 26.01.2017 року. При цьому на адресу суду вказана позовна заява надійшла 27.01.2017 року, про що свідчить вхідний штамп канцелярії.

Частиною 4 ст. 51 ГПК України передбачено, що процесуальна дія, для якої встановлено строк, може бути вчинена до 24-ї години останнього дня строку. Якщо позовну заяву, відзив на позовну заяву, заяву про перегляд рішення та інші документи здано на пошту чи телеграф до 24-ї години останнього дня строку, строк не вважається пропущеним.

Відтак, в розумінні ч. 4 ст. 51 ГПК України позовну заяву в даній справі фактично було подано до суду 26.01.2017 року.

Таким чином, докази у справі свідчать, що залишок вартості поставленого товару за Договором в сумі 27780,00 грн. був оплачений відповідачем в повному обсязі до дати подачі позовної заяви позивачем в даній справі до господарського суду.

Стаття 33 ГПК України зобовязує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Вимоги статті 34 ГПК України визначають, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім, ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивач не довів суду наявність у відповідача заборгованості за поставлений товар за договором № 29/08 від 29.08.2016 року в сумі 27780,00 грн. станом на дату подання позову до господарського суду, а відтак і наявність підстав для задоволення позову. Натомість відповідач надав суду докази виконання ним обовязку із здійснення оплати вартості поставленого за договором № 29/08 від 29.08.2016 року на підставі видаткової накладної № 30 від 08.11.2016 року товару в повному обсязі, довівши відсутність заборгованості перед позивачем до дати подання останнім позову в даній справі до суду.

За таких обставин, у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю ЕКТО-ПЛЮС до Приватного підприємства ДОНМЕТПОСТАЧ про стягнення заборгованості за договором № 29/08 від 29.08.2016 року в сумі 27780,00 грн. слід відмовити, як необґрунтованого та безпідставно заявленого.

Витрати по сплаті судового збору в сумі 1600,00 грн. покладаються на позивача у справі Товариство з обмеженою відповідальністю ЕКТО-ПЛЮС, згідно вимог ст. ст. 44, 49 ГПК України.

У судовому засіданні, яке відбулося 09.02.2017 року згідно частини 2 статті 85 ГПК України було проголошено скорочений текст рішення, а саме його вступну та резолютивну частини.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 42, 43, 33, 34, ч. 1 ст. 35, 43, 44, 49, 82-84, ч. 2 ст. 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю ЕКТО-ПЛЮС до Приватного підприємства ДОНМЕТПОСТАЧ про стягнення заборгованості за договором № 29/08 від 29.08.2016 року в сумі 27780,00 грн. - відмовити.

2. Витрати по сплаті судового збору в сумі 1600,00 грн. покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю ЕКТО-ПЛЮС.

Повне рішення складено 14.02.2017 року

Суддя О.Г. Смірнов

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.