ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21.02.2017 Справа № 905/1764/16

за позовом Дочірнього підприємства "ТРАНСГАРАНТ-Україна", м.Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТІНВЕСТ-ШІППІНГ", м.Маріуполь, Донецька область

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ПАТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпропетровськ

про стягнення 206232грн.

Суддя Говорун О.В.

Представники:

від позивача ОСОБА_1, довіреність б/н від 26.12.2016;

від відповідача ОСОБА_2, довіреність № 07/17 від 01.01.2017.

Дочірнє підприємство "Трансгарант-Україна" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест-Шіппінг" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 206232грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що між сторонами був укладений договір оренди рухомого складу. При поверненні вагонів з оренди станцією призначення було виявлено недобір тарифу за перевезення вагонів, внаслідок невірного застосування тарифних схем Збірника тарифів. Оскільки вагони були з простроченим строком служби та залізницею була застосована тарифна схема 2 Збірника тарифів, позивачем були додатково понесені втирати в сумі 206232грн. Відповідач від сплати заборгованості на користь позивача відмовляється, у звязку з чим позивач звернувся до суду з зазначеними вимогами.

Відповідач надав відзив на позов, в якому зазначив, що залізничний тариф за повернення вагонів з оренди в сумі 65658грн розрахований вірно та сплачений відповідачем позивачу в повному обсязі.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 04.08.2016 в задоволенні позовних вимог відмовлено (т.1 ст.190-192).

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 12.10.2016 рішення господарського суду від 04.08.2016 залишено без змін (т.1 а.с.229-231).

Згідно з постановою Вищого господарського суду України від 07.12.2016, рішення Господарського суду Донецької області від 04.08.2016 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 12.10.2016 скасовано, справу № 905/1764/16 направлено на новий розгляд до господарського суду Донецької області (т.2 а.с.19-22).

Як зазначається в постанові ВГСУ від 07.12.2016, при новому розгляді справи суду необхідно встановити чи був прострочений строк служби повернутих відповідачем позивачу з/д вагонів станом на 12.12.2015 року (день передачі майна) та відповідно зробити висновок про те за якою тарифною схемою повинен нараховуватись у даному випадку з/д тариф.

Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази у судовому засіданні, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.

20 квітня 2011 року між позивачем (орендодавцем) та відповідачем (орендарем) був укладений договір оренди рухомого складу № С 3-04/11ЖД, відповідно до п.1.1. якого орендодавець зобовязався передати Орендарю у строкове платне користування (далі оренду) залізничні вантажні вагони - рухомий склад (у подальшому - РС), які належать йому на праві власності, а Орендатор прийняти їх за ОСОБА_2 приймання-передачі і своєчасно здійснювати всі передбачені договором платежі (далі договір оренди) (т.1 а.с.32-36).

Відповідно до п. 2.1. договору оренди, передання РС в оренду оформлюється актами приймання-передачі і актами технічного огляду вагонів, які підписуються сторонами після прибуття РС на станцію узгоджену сторонами. В акті приймання-передачі зазначаються номери РС і дата їх прибуття на станцію передачі.

Згідно з п.2.2. договору оренди, дата повернення РС являється датою прибуття РС на станцію погодження сторонами. Дата повернення РС являється дата, вказана на календарному штемпелі в залізничній накладній станції повернення. Повернення РС оформлюється актом приймання-передачі, який підписується сторонами та складається на станції погодженої сторонами.

Відповідно до п.4.5. договору оренди, договору Орендодавець сплачує залізничний тариф до станції приймання-передачі РС в оренду, Орендатор сплачує залізничний тариф до станції приймання-передачі РС при поверненні з оренди до станції узгодженої сторонами.

Договір припиняє дію 31.12.2011 (п.8.1 договору оренди).

Додатковими угодами до договору оренди строк його дії був продовжений до 31.12.2015 (а.с.37-41).

На виконання умов договору позивачем було передано, а відповідачем прийнято в оренду вантажні вагони, що підтверджуються актами приймання-передачі майна в оренду, підписаними повноважними представниками сторін (т.1 а.с.44-54).

12.11.2015 відповідач звернувся до позивача з листом №15/11/12, в якому просив направити 16.11.2015 представника позивача для участі у технічному огляді 25-ти вагонів- окатишевозів, у звязку з відсутністю необхідності у подальшій їх експлуатації (т.1 а.с.55).

08.12.2015 позивач звернувся до відповідача та начальника станції "Сартана" Донецької залізниці з листом щодо організації перевезення спірних вагонів, в якому серед належних реквізитів відправлення вказує найменування вантажу: "Порожний собственный вагон-окатышевоз следует в аренду. Управление ДП "Трансгарант-Украина" (т.1 а.с.126).

Згідно залізничних накладних зазначені вагони були відправлені зі станції "Сартана" Донецької залізниці на станцію "Запоріжжя-Ліве" (т.1 а.с.56-60).

Зазначені вагони були повернуті позивачу, відповідно до акту приймання-передачі від 12.12.2015 (т.1а.с.67).

Листом від 25.12.2015 позивач звернувся до начальника станції "Запоріжжя-Ліве" Придніпровської залізниці, в якому просить стягнути залізничний тариф за перевезення спірних вагонів у звязку з тим, що 20.12.2015 вони були продані як металобрухт (т.1 а.с.144).

26.12.2015 начальник станції "Запоріжжя-Ліве" Придніпровської залізниці повідомив позивача, що спірні вагони у кількості 25 одиниць обліковані як вагони з вичерпаним строком служби, а тому недобір тарифу буде стягнуто з ДП "Трансгарант-Україна" (т.1 а.с.63).

На підтвердження здійснення позивачем оплати залізничного тарифу на суму 206232грн наданий відповідний перелік (т.1 а.с.62).

16.03.2016 позивач звернувся до відповідача з претензією, відповідно до якої просив сплатити спірну суму (т.1 а.с. 72).

На зазначену претензію відповідача надав відповідь, згідно з якою, вимогу про сплату спірної суми відхилено (т.1 а.с.73).

Сторонами, щодо обставин викладених в постанові ВГСУ від 07.12.2016, були надані відповідні документи та письмові пояснення, відповідно до яких строк служби спірних вагонів, на час їх повернення з оренди, сплив (т.2 а.с.28-85).

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України (далі-ЦК України), зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Спір у справі фактично виник внаслідок існування розбіжностей між сторонами щодо застосування тарифної схеми Збірника тарифів до перевезення повязаного з поверненням орендованих вагонів орендарю.

Відповідно до п.14.4 "Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та повязані з ними", затвердженого Наказом Міністерства транспорту України "Про затвердження Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги та Коефіцієнтів, що застосовуються до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги" 26.03.2009 №317 (в редакцій на час повернення спірних вагонів з оренди, далі Збірник тарифів), плата за перевезення нового рейкового рухомого складу на своїх осях, у тому числі вагонів із загальномережевою нумерацією від заводів-виробників на адресу власників; рухомого складу, що направляється на утилізацію; вагонів, які мають заводську нумерацію і використовуються для технологічних потреб; вагонів, що передислоковуються при зміні власника; та вагонів в інших перевезеннях, крім зазначених у пункті 14.1 цього розділу, визначається як для власних вагонів за тарифною схемою 1 (для універсальних вагонів) або 2 (для інших типів вагонів та іншого рейкового рухомого складу) за розрахункову масу вантажу, установлену для універсального або спеціального вагона.

Пунктом 14.1 Збірника тарифів визначено, що плата за перевезення в порожньому стані власних або орендованих вагонів (після вивантаження та під навантаження, у ремонт або з ремонту, з провідниками) визначається за тарифною схемою 14.

Таким чином, п.14.1 Збірника тарифів чітко визначено за перевезення яких саме вагонів має розраховуватись плата за перевезення за тарифною схемою 14.

Враховуючи, що строк служби всіх спірних вагонів сплив, перевезення таких вагонів в порожньому стані після вивантаження та під навантаження є неможливим. Не вбачається також, що спірні вагони перевозились у ремонт або з ремонту та з провідниками.

За таких обставин, застосування тарифної схеми 14 для розрахунку плати за перевезення спірних вагонів з простроченим строком служби, які повертались з оренди, є неможливим.

В той же час, суд приходить до висновку, що в даному випадку, на підставі п.14.4 Збірника тарифів, плата за перевезення повинна обчислюватись за тарифною схемою 2 Збірника тарифів як для інших перевезень.

Отже, виходячи з вищевикладеного, враховуючи, що в договорі сторони погодили обовязок саме відповідача сплатити залізничний тариф до станції приймання-передачі рухомого складу при поверненні з оренди до станції узгодженої сторонами (п.4.5 договору), суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача щодо стягнення 206232грн з відповідача.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Водночас, судом зазначається, що, на підставі ст.38 ГПК України, господарський суд витребовує докази за наявності відповідного клопотання, у разі неможливості самостійно надати докази сторонами.

Згідно з ч.1 ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню повністю.

Господарські витрати розподілити відповідно до ст.49 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТІНВЕСТ-ШІППІНГ" (87510, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Ширшова, 6А, ідентифікаційний код юридичної особи - 31158623) на користь Дочірнього підприємства "ТРАНСГАРАНТ-Україна" (03680, м.Київ, вул.Димитрова, 5, корпус 2, ідентифікаційний код юридичної особи - 32667198) заборгованість в сумі 206232грн та 3093грн48коп. витрат з оплати судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, через господарський суд, який розглянув справу.

Повний текст рішення складений 27 лютого 2017 року.

Суддя О.В. Говорун