ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15 лютого 2017 р. Справа №903/1025/16

за позовом Публічного акціонерного товариства Волиньобленерго в особі Луцької міської філії, м. Луцьк

до Товариства з обмеженою відповідальністю М.Ж.К, м. Луцьк

про стягнення 79634,10 грн.

Суддя Вороняк А. С.

секретар судового засідання Чорний С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №13/18-278 від 30.12.2016р.; ОСОБА_2, довіреність №13/18-276 від 30.12.2016р.

від відповідача: н/з

Права та обовязки розяснені відповідно до ст.ст.20, 22 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України)

Відводу складу суду не заявлено.

Клопотання про фіксацію судового процесу технічними засобами не поступало.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суть спору: Публічне акціонерне товариство Волиньобленерго в особі Луцької міської філії звернулися з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю М.Ж.К про стягнення 79634,10 грн., з них 44144,96 грн. пеня, 32434,40 грн. інфляційні втрати, 3054,74 грн. 3% річних. Також просять покласти на відповідача судові витрати по справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на договір про постачання електричної енергії №529-0745000 від 10.08.2005р. з додатками до нього, рахунки за активну електричну енергію за період з вересня 2014р. по листопад 2016р. та положення ст.193, 216, 230, 275 Господарського кодексу України(далі ГК України), ст.526, 625 Цивільного кодексу України(далі ЦК України).

Ухвалою господарського суду Волинської області від 30.12.2016р. було порушено провадження у справі, а справу призначено до розгляду на 25.01.2017р. та зобов'язано сторони надати суду ряд документів, необхідних для об'єктивного розгляду справи по суті.

В судовому засіданні 25.01.2017р. було оголошено перерву до 30.01.2017р..

В судовому засіданні 30.01.2017р. було оголошено перерву до 15.02.2017р..

14.02.2017р. на адресу суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення з додатками.

14.02.2017р. на адресу суду від представника відповідача надійшли додаткові пояснення з додатками, в яких просять застосувати строки позовної давності до нарахованої позивачем пені.

В судовому засіданні 15.02.2017р. представники позивача позовні вимоги підтримали, позов просили задовольнити.

Відповідач компетентного представника в судове засідання 15.02.2017р. не направив, проте був належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, що стверджується відміткою (представника відповідача) на розписці суду про оголошення перерви у судовому засіданні.

З урахуванням вимог ст.69 ГПК України справу розглянуто за наявними матеріалами відповідно до ст.75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача господарський суд, -

встановив:

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 10.08.2005р. між позивачем та відповідачем було укладено договір про постачання електричної енергії №529-0745000(далі Договір від 10.08.2005р.)(а.с.9-14), за яким постачальник постачає електричну енергію споживачу, а споживач оплачує постачальнику електричної енергії її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору та додатками до Договору, що є його невідємними частинами.

Згідно п2.2.3 Договору від 10.08.2005р., передбачено обовязок споживача оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків №2 „Порядок розрахунків(а.с.15) та №3 „Порядок зняття показників засобів обліку електричної енергії(а.с.16).

Згідно п.8.1 Договору від 10.08.2005р., оплата електричної енергії та інших платежів здійснюється Споживачем самостійно шляхом перерахування коштів на відповідні розрахункові рахунки Постачальника електричної енергії в терміни, визначені додатком №2 „Порядок розрахунків.

Пунктом 2 додатку 2 „Порядок розрахунків до Договору від 10.08.2005р. визначено, що рахунок на оплату електричної енергії має бути оплачений протягом 3 операційних днів від дня отримання споживачем рахунку.

Позивач вказує, що на виконання умов Договору від 10.08.2005р. постачав відповідачу електроенергію в період з вересня 2014р. по листопад 2016р. включно за встановленими тарифами. На підтвердження зазначеного по позовної заяви додано рахунки за електроенергію за вказаний період(а.с.17-31).

За прострочення виконання грошових забовязань по Договору від 10.08.2005р. позивач нарахував відповідачу 44144,96 грн. пені, 32434,40 грн. інфляційних втрат та 3054,74 грн. 3% річних, які просять стягнути з останнього.

В обґрунтування заперечень на позовні вимоги (а.с.65) відповідач посилається на те, що між сторонами 27.11.1998р. було укладено договір на користування електричною енергією №745. Договір про постачання електричної енергії від 10.08.2005р. №529-745000(по якому позивач просить стягнути грошові кошти) сторонами не укладений, про що на ньому міститься розписка "З протоколом розбіжностей". До проекту вказаного Договору ТОВ М.Ж.К. підготувало протокол розбіжностей, який був надісланий позивачу. Позивач протокол розбіжностей не підписав, надіслав протокол узгодження розбіжностей, який ТОВ "М.Ж.К." не підписувало. У 2010р. позивач вже звертався до суду з позовом до ТОВ М.Ж.К. про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат за Договором про постачання електричної енергії від 10.08.2005р. №529-745000 (справа № 1/40-38.1), провадження у даній справі було припинено.

Згідно ухвали господарського суду Волинської області від 09.06.2010р. у справі №1/40-38.1(яка набрала законної сили)(а.с.78-79) - провадження у справі за позовом Відкритого акціонерного товариства "Волиньобленерго" в особі Луцької міської філії до Товариства з обмеженою відповідальністю "М.Ж.К." про стягнення 21596,86 грн. було припинено.

В даній ухвалі зазначено, що позовні вимоги про стягнення з відповідача пені, річних та інфляційних ґрунтуються на договорі №529-0745000 від 10.08.2005р.. На копії договору №529-0745000 від 10.08.2005р., долученому позивачем до позовної заяви, зі сторони споживача зроблена відмітка "з протоколом розбіжностей". Протокол розбіжностей до договору №529-0745000 був предметом розгляду по справі №8/51-89 за позовом Відкритого акціонерного товариства "Волиньобленерго" до Товариства з обмеженою відповідальністю "М.Ж.К." ЛТД, порушеній господарським судом Волинської області ухвалою від 26.09.2005р..Ухвалою господарського суду Волинської області від 09.11.2006р. провадження у справі №8/51-89 за позовом Відкритого акціонерного товариства "Волиньобленерго" до Товариства з обмеженою відповідальністю "М.Ж.К." ЛТД про врегулювання переддоговірних розбіжностей по договору від 10.08.2005р. №529-0745000 припинено в звязку з відмовою від позову в судовому засіданні 09.11.2006р. на підставі ст.22 ГПК України. Також зазначено, що Правочин щодо забезпечення виконання зобовязання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. До відповідача не може бути застосована відповідальність за невиконання зобовязань за неукладеним договором.

Згідно ч.3 ст.35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказують при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до п.2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Доводи позивача, що у ч.3 ст.35 ГПК України йдеться саме про рішення суду, яким господарський спір вирішується по суті, а не про ухвалу суду, якою спір по суті не вирішується, а лише оформляються процедурні (процесуальні) питання, повязані з розглядом справи у суді, відхиляються судом з огляду на таке.

Згідно п.1 постанови пленуму Верховного суду України від 18.12.2009р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі», судові рішення викладаються у формі ухвали або рішення. Судовий наказ і заочне рішення є різновидами судового рішення. Судовий розгляд, яким справа вирішується по суті, закінчується ухваленням рішення суду іменем України. Інші випадки закінчення розгляду справи (зокрема закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду) оформляються постановленням ухвали. Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Слід зазначити, що судове рішення у широкому значенні - це акт судового розгляду справи будь-якого виду провадження. Це може бути як саме рішення, так і висновок (Конституційний Суд України), вирок (у кримінальному процесі), постанова, ухвала, окрема ухвала тощо (у кримінальному, адміністративному, цивільному та господарському процесах). Відповідно до ч.1 ст.129-1 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.3 ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Статтею 180 ГК України передбачено, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Важливим елементом угоди є воля та її зовнішній вияв волевиявлення. Наявність угоди свідчить про те, що обидва учасника бажали укласти угоду і що їхній зовнішній вияв волі (волевиявлення) відповідає внутрішній волі. Єдність внутрішньої волі і волевиявлення характерна для угоди, оскільки не відповідність внутрішній волі і волевиявлення означає, що справжньої волі, справжнього бажання укласти угоду немає.

Судом не встановлено, а позивачем не доведено, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов Договору від 10.08.2005р., а саме передбачених пунктом 6.3 Правил користування електричною енергією(в редакції, яка діяла 10.08.2005р.).

Позивачем не надано доказів оплати за фактичне використання електричної енергії по Договору від 10.08.2005р.. В наданих позивачем платіжних дорученнях про оплату спожитої електричної енергії(а.с.91-115) не міститься посилання саме на Договір від 10.08.2005р..

Отже, позивачем не надано суду доказів у підтвердження виникнення та існування договірних відносин між сторонами на підставі Договору від 10.08.2005р., предметом якого було постачання електричної енергії.

Суд враховуючи вищенаведене, беручи до уваги обставини встановлені ухвалою господарського суду Волинської області від 09.06.2010р. у справі №1/40-38.1 дійшов висновку, що Договір від 10.08.2005р. є неукладеним.

Окрім того, в матеріалах справи наявне рішення господарського суду Волинської області від 22.09.2010р. у справі №5/90-38, яким з ТОВ М.Ж.К на користь ВАТ Волиньобленерго в особі Луцької міської філії було стягнуто заборгованість по договору на користування електричною енергією №745 від 27.11.1998р.(а.с.186), тобто за дійсним(не припиненим) між сторонами договором.

Доводи позивача про те, що факт досягнення згоди між сторонами щодо усіх істотних умов та визнання Договору від 10.08.2005р. укладеним підтверджується подальшими юридично значимими діями сторін, а саме підписанням сторонами в грудні 2010р. додатків до спірного Договору, а також додаткових угод до Договору, які укладалися сторонами 16.12.2010р., 22.09.2011р. та 03.12.2013р. відхиляються судом, оскільки в контексті того, що за умови наведеного вище висновку про неукладеність основного Договору від 10.08.2005р., між сторонами не виникли правовідносини щодо постачання електричної енергії, а тому укладення додаткових договорів, не може свідчити про укладення спірного Договору та виникнення на їх підставі правовідносин між сторонами.

Посилання позивача про те, що між сторонами було підписано акти звіряння від 01.09.2015р., 01.09.2016р., 01.10.2016р., 01.11.2016р. по спірному Договору від 10.08.2005р. не приймаються судом, оскільки акти звіряння не є первинними документами в розумінні ч.1-2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

В силу ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При цьому вимоги, що предявляються до доказів, визначені ст.34 ГПК України, відповідно до якої, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладені обставини, беручи до уваги наявні в матеріалах справи документи, докази та пояснення сторін, господарський суд, оцінюючи подані сторонами докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному й обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку, що вимоги позивача позбавлені фактичного обґрунтування та є безпідставними, у звязку з чим відмовляє у задоволенні позовних вимог.

В задоволені заяви представника відповідача(вх.№01-54/1781/17) про застосування строків позовної давності по пені слід відмовити, оскільки суд прийшов висновку про відмову у задоволенні позовних з інших підстав.

Судові витрати відповідно до ст.49 ГПК України при відмові в позові покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

вирішив:

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Волиньобленерго в особі Луцької міської філії до Товариства з обмеженою відповідальністю М.Ж.К про стягнення 79634,10 грн. відмовити.

Повний текст рішення складено

20.02.2017

Суддя А. С. Вороняк