ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15.02.2017 Справа № 904/11367/16
За позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Публічного акціонерне товариство "Інтерпайп Новомосковський трубний завод", м.Новомосковськ

про стягнення 1 282 854,96 грн.

Суддя Петренко Н.Е.

секретар судового засідання Бойчук Ю.С.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, представник за довіреністю № 14-109 від 18.04.2014р.

від відповідача: ОСОБА_2, представник за довіреністю № 19-2 від 10.01.2017р.

ОСОБА_3, представник за довіреністю № 19-02 від 11.01.2017р.

СУТЬ СПОРУ:

Ухвалою господарського суду від 08.12.2016 року порушено провадження у справі №904/11367/16 за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач) до Публічного акціонерне товариство "Інтерпайп Новомосковський трубний завод" (далі - відповідач) про стягнення 1282854,96грн. Справу призначено до розгляду на 10.01.2017.

Ухвалою господарського суду від 10.01.2017 року відкладено судове засідання на 06.02.2017.

Ухвалою господарського суду від 06.02.2017 року продовжено строк розгляду спору до 21.02.2017 року включно; відкладено судове засідання на 15.02.2017.

14.02.2017 до суду від відповідача надійшли додаткові пояснення.

15.02.2017 повноважний представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Крім того, повноважний представник позивача заперечував щодо зменшення судом штрафних санкцій, виходячи з того, що таке зменшення спричинить позивачу збитки та дозволить відповідачу і у подальшому безкарно порушувати договірні умови, про що також зазначено у запереченнях, які долучено до матеріалів справи.

В свою чергу, повноважні представники відповідача просили суд зменшити суми штрафу та пені на 70% від суми, яка підлягає стягненню, розстрочити залишені суми на шість місяців з оплатою рівними частинами до кінця кожного місяця. Крім того, повноважний представник відповідача надав для долучення до матеріалів справи письмові пояснення, відповідно до яких позивач є прибутковим підприємством, а відповідач - збитковим.

У судовому засіданні 15.02.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, згідно зі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, подані документи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

27.12.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу природного газу № 23/15-ПР (далі - Договір), за умовами п. 1.1 якого, позивач зобовязується передати у власність відповідачу у 2015 році природний газ (надалі - газ), а відповідач зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього Договору.

Відповідно до п. 1.2 Договору газ, що продається за цим договором, використовується відповідачем виключно для власних потреб. Відповідає є кінцевим споживачем.

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що позивач передає відповідачеві з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року газ обсягом до 3180 тис. куб. м.

Як зазначено у п. 3.3 Договору, приймання-передача газу, переданого позивачем відповідачеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу відповідачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу відповідача.

Згідно з п. 3.4 Договору, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, відповідач зобов'язується надати позивачеві підписані та скріплені печатками відповідача та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Позивач не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути відповідачеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відповідь від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Кількість газу, яка подається відповідачеві, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу відповідача (п. 4.1 Договору).

За приписами п. 5.1 Договору ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи на його транспортування установлюються уповноваженим державною владою України органом.

У п. 5.2 Договору зазначено про те, що ціна за 1000 куб. м газу становить 5 900,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того:

- збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ 2%;

- податок на додану вартість за ставкою 20%.

Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами 366,70 грн., крім того ПДВ 20% - 73,34 грн., всього з ПДВ 440,04 грн.

До сплати за 1000 куб.м. природного газу 6 384,70 грн., крім того ПДВ 20% - 1276,94 грн., всього з ПДВ 7 661,64 грн.

Положеннями п. 6.1 Договору передбачено, що оплата за природний газ з врахуванням вартості транспортування територією України проводиться відповідачем виключно грошовими коштами в такому порядку:

- оплата в розмірі 30% від вартості запланованих місячних обсягів проводиться не пізніше ніж 5 банківських днів до початку місяця поставки газу;

- оплата в розмірі 35% від вартості запланованих місячних обсягів проводиться до 5 числа та до 15-го числа поточного місяця потсавки.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим Договором (п. 7.1 Договору).

Відповідно до п. 7.2. Договору, у разі невиконання відповідачем пункту 6.1. цього Договору він у безспірному порядку повинен сплатити позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 % від суми простроченого платежу.

Цей Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу з 01.01.2015 року до 31.12.2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ та послуги з його транспортування - до їх повного здійснення (п. 11 Договору).

19.02.2015, 04.03.2015, 03.04.2015, 06.05.2015, 02.06.2015, 08.10.2015, 22.10.2015, 03.11.2015, 11.11.2015, 25.11.2015 між сторонами були укладені Додаткові угоди до вищезазначеного Договору, якими сторони внесли зміни щодо вартості газу та інше.

Як зазначає позивач, на виконання умов вищезазначеного Договору та Додаткових угод до нього, позивач поставив відповідачу природний газ на загальну суму 13 717 582,98 грн., що підтверджують відповідні Акти приймання-передачі природного газу.

Позивач звертає увагу суду на те, що відповідач за поставлений природний газ розрахувався у повному обсязі, але з порушенням умов Договору. Отже, відповідач не здійснив своєчасної оплати за спожитий природний газ.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань по Договору, в частині своєчасного розрахунку за отриманий природний газ, позивачем на підставі п. 7.2. Договору були нараховані пеня у розмірі 405 579,55 грн. та штраф у розмірі 404 761,92 грн.

Крім того, позивачем на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України були нараховані інфляційні втрати у розмірі 450 380,26 грн. та 3% річних у розмірі 22 133,23 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 405 579,55 грн., штраф у розмірі 404 761,92 грн., інфляційні втрати у розмірі 450380,26 грн., 3% річних у розмірі 22 133,23 грн., а всього 1 282 854,96 грн.

Відповідач просить суд зменшити розмір суми штрафу та пені на 70% від суми, яка підлягає стягненню, розстрочити залишені суми на шість місяців з оплатою рівними частинами до кінця кожного місяця, виходячи з наступного.

- Щодо постачання природного газу у січні 2015 року.

Як вказує відповідач, при здійсненні розрахунку пені та 3% річних за період з 15.02.2015 року по 19.03.2015 року позивачем не враховано приписи ст. 253 і ч. 5 ст. 254 ЦК України, які визначають, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок, а також те, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день. Тобто, позивачем невірно визначено початок вищезгаданих нарахувань, оскільки його твердження, що строк для оплати закінчується 14.02.2015 року і здійснення нарахування починаючи з 15.02.2015 року не відповідають фактичним обставинам справи тому що кінцевий строк проведення розрахунку припадав на 14.02.2015 року (вихідний день - субота), і відповідно останнім днем строку є перший за ним робочий день, тобто в даному випадку 16.02.2015 року, а отже фактично прострочення почалось з 17.02.2015 року.

Враховуючи зазначене, відповідно до контррозрахунку, на суму поставки у розмірі 3791605,24 грн. (період нарахування 17.02.2015 - 19.03.2015) пеня складає 151 527,64 грн., штраф складає 74 504,19 грн., 3% річних складають 9 212,48 грн.

Що стосується нарахування інфляційних втрат, то відповідач зауважує на тому, що за змістом ч. 3 п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помножений на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці) у якому (яких) мала місце інфляція. Крім того, слід врахувати, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць. Отже, якщо термін прострочення виконання боржником грошового зобов'язання становить менше ніж місяць, то індекс інфляції при визначенні заборгованості не нараховується (Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України у справах № 29-75-10-1823, № 917/1667/14, № 4/54-10-1818, № 904/4950/15, №904/4951/15, № 904/10253/15 та ін.).

З урахуванням вищезазначеного, розрахунок інфляційних нарахувань з вірним застосуванням періодів, повинен здійснюватись з наступного місяця за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, а крім того прострочення зобов'язання у лютому та березні 2015 року становить менше ніж місяць, тому індекс інфляції при визначенні заборгованості за цей період не нараховується.

- Щодо постачання природного газу у лютому 2015 року.

Як вказує відповідач, при здійсненні розрахунку пені та 3% річних за період з 15.03.2015 року по 19.03.2015 року позивачем не враховано приписи ст. 253 і ч. 5 ст. 254 ЦК України, які визначають, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок, а також те, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день. Тобто, позивачем невірно визначено початок вищезгаданих нарахувань, оскільки його твердження, що строк для оплати закінчується 14.03.2015 року і здійснення нарахування починаючи з 15.03.2015 року не відповідають фактичним обставинам справи тому, що кінцевий строк проведення розрахунку припадав на 14.03.2015 року (вихідний день - субота), і відповідно останнім днем строку є перший за ним робочий день, тобто в даному випадку 16.03.2015 року, а отже фактично прострочення почалось з 17.03.2015 року.

Враховуючи зазначене, відповідно до контррозрахунку, на суму поставки у розмірі 2433933,91 грн. (період нарахування 17.03.2015 - 19.03.2015) пеня складає 12 002,96 грн., 3% річних складають 600,15 грн.

- Щодо постачання природного газу у березні 2015 року.

Відповідно до контррозрахунку, на суму поставки у розмірі 1 567 267,92 грн. (період нарахування 15.04.2015 - 23.06.2015) пеня складає 180 343,16 грн., штраф складає 109708,75 грн., 3% річних складають 9 017,16 грн.

Що стосується нарахування інфляційних втрат, то відповідач зауважує на тому, що за змістом ч. 3 п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помножений на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці) у якому (яких) мала місце інфляція. Крім того, слід врахувати, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць. Отже, якщо термін прострочення виконання боржником грошового зобов'язання становить менше ніж місяць, то індекс інфляції при визначенні заборгованості не нараховується (Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України у справах № 29-75-10-1823, № 917/1667/14, № 4/54-10-1818, № 904/4950/15, № 904/4951/15, №904/10253/15 та ін.).

З урахуванням вищезазначеного, розрахунок інфляційних нарахувань з вірним застосуванням періодів, повинен здійснюватись з наступного місяця за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, а крім того прострочення зобов'язання у квітні та червні 2015 року становить менше ніж місяць, тому індекс інфляції при визначенні заборгованості за цей період не нараховується.

Відповідно до контррозрахунку, на суму поставки у розмірі 1 567 267,92 грн. (період нарахування травень) інфляційні втрати складають 34 479,89 грн.

- Щодо постачання природного газу у квітні 2015 року.

Відповідно до контррозрахунку, на суму поставки у розмірі 423 440,04 грн. (період нарахування 15.05.2015 - 14.07.2015) пеня складає 35 130,56 грн., штраф складає 29640,80 грн., 3% річних складають 1 756,53 грн.

- Щодо постачання природного газу у травні 2015 року.

Відповідно до контррозрахунку, на суму поставки у розмірі 212 321,31 грн. (період нарахування 15.06.2015 - 14.07.2015) пеня складає 10 470,64 грн., 3% річних складають 523,53 грн.

Також, відповідач звертає увагу суду на те, що останній ніколи не ухилявся від виконання своїх зобов'язань та здійснював всі можливі заходи для їх виконання. Відповідач додає всіх зусиль щодо своєчасної оплати за природний газ, а стягнення даних штрафних санкцій призведе до нарощування нових боргів. При цьому, умови укладеного Договору хоча передбачають відповідне нарахування штрафних санкцій, однак, заявлена до стягнення пеня і штраф є непомірно великий порівняно зі збитками позивача та враховуючи, що відповідач виконав свої зобов'язання у повному обсязі, період просторочення є незначним, а також позивач жодного разу не скористався своїм правом припинити або обмежити постачання у разі не своєчасного проведення розрахунків за спожитий природний газ, тому нарахування позивачем санкцій є свідченням його заінтересованості у порушенні зобов'язань відповідачем та намаганням збагатитись за рахунок останнього.

Крім того, зазначені нарахування мають «постійний» характер, внаслідок чого неустойка перетворюється на джерело невиправданих додаткових прибутків для позивача та додаткове фінансове навантаження для відповідача (наприклад у квітні 2016 року згідно платіжного доручення № 4135 від 29.04.2016 року 1 449 684,65 грн.), що на погляд відповідача, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509, ч.ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності та розумності, а отже у таких випадках суд має право її зменшувати.

До того ж, у зв'язку з нестабільною та складною політичною ситуацією в країні відповідач знаходиться у вкрай скрутному становищі через те, що 60% ринку збуту продукції підприємства відбувалося на території Російської Федерації та на сьогоднішній день споживачі масово відмовляються від своїх замовлень та шукають інших виробників.

Основними причинами зниження виробництва є падіння попиту в Україні та введення мита в країнах Митного Союзу, а саме:

Україна фактично зупинила видобування нафти та газу, зупинено багато інфраструктурних проектів, внаслідок чого попит на ринку трубної продукції знизився до мінімуму.

Внаслідок мита на ввіз труб у країни Митного Союзу, відповідач не може конкурувати з іншими виробниками.

Системна причина - великий об'єм трубних потужностей, що були введені російськими компаніями за останні роки. Він вже перевищує необхідність російського ринку. На сьогоднішній день Росія та Митний Союз всіляко відтісняє свій ринок від зовнішніх постачальників.

З причин введеного мита відповідач вимушений фактично відмовитись від поставок зварних та безшовних труб до ринку Митного Союзу. Також суттєво зменшився попит на машинобудівні труби білоруськими компаніями, та просліджується тенденція до зниження використання нарізної труби.

Більш того, за заявою головних компаній конкурентів в Росії Митний союз почав антидемпінгове розслідування проти ввозу імпорту продукції відповідача до Митного союзу.

Вітчизняні замовники також відмовляються від замовлень, тому що не в змозі здійснити оплату виготовленої продукції відповідача через брак коштів, або у зв'язку з простоєм власного виробництва.

Крім того, останнім часом на світовому ринку з'явилася тенденція зниження цін на металопродукцію, подорожчання енергоносіїв, підвищення залізничного тарифу, постійне підвищення постачальниками цін на сировину, що закупається підприємством. Все це призводить до різкого подорожчання продукції, що в свою чергу призводить до зниження замовлень на продукцію, що випускається. До того ж відповідач використовує для виробництва продукції переважно імпортну сировину. При митному оформленні імпортної сировини відповідачем сплачується ПДВ у розмірі 20% від митної вартості сировини, що вилучає оборотні кошти у підприємства ще до того, як продукція буде фактично вироблена і реалізована споживачу.

В результаті негативного впливу вище перелічених чинників на фінансовий стан підприємства, за підсумками 9 місяців 2016 року відповідач є збитковим підприємством. Згідно балансів підприємства сума дебіторської заборгованості відповідача у багато разів перевищує суму кредиторської заборгованості.

Відповідач не має можливості звернутися за захистом своїх прав до контрагентів, що знаходяться в Луганській та Донецькій областях, бо, з причин активної фази АТО, відбулося руйнуванням інфраструктури, були знищені виробничі потужності боржників контрагентів, які масово покинули місце бойових дій. Більшість населення східної України виїхали до інших регіонів країни, у зв'язку з чим було втрачено засоби зв'язку з ними. Дані обставини спричинили нарощення заборгованості перед відповідачем. Фактично товариство назавжди втратило можливість повернути свої борги, бо цілісність об'єктів існує тільки на папері та у реєстрі. Також значна частина продукції відповідача залишилась на анексованому острові Крим.

Господарські витрати, що понесені відповідачем у вигляді оплати комунальних платежів, заробітної плати із нарахуваннями податків, інших обов'язкових платежів за останній рік по теперішній час сплачувались відповідачем не за рахунок доходів, отриманих від реалізації продукції, а із власних резервів, які на сьогоднішній день вичерпано.

Відповідач веде переговори з кредитними установами, але отримання додаткових кредитних коштів для погашення боргів зараз неможливо з причин того, що підприємство сплачує раніше отримані кредити та відсотки по ним, а також з причин кризи в банківській системі України, падінням гривні, зростанням долару та євро.

Станом на сьогоднішній день відповідач є збитковим підприємством. Негайне погашення решти штрафних санкцій, які пред'явлені до стягнення позивачем, є для відповідача об'єктивно неможливими у зв'язку з відсутністю обігових коштів. Крім того, звернення позивача зі стягненням на майно відповідача, спричинить за собою зупинку діяльності підприємства відповідача, а також невиплату заробітної платні працівникам підприємства, несплату податків і інших обов'язкових платежів. Стягнення такої значної суми або звернення стягнення на майно підприємства призведе до повної його зупинки.

Враховуючи виключність викладеної ситуації, з урахуванням судової практики з аналогічних справ, а саме постанови Вищого господарського суду України по справам: №908/43/13-г; № 916/16821/14; № 5023/4891/12; № 904/1610/13-г; № 927/1141/13; №904/4951/15; № 904/4952/15, № 904/682/14; № 904/1289/14; № 904/7231/14; № 904/4953/15; №30/5005/10402/2012; № 904/7227/14; № 904/4950/15; № 904/10353/15; № 904/815/14 та постановами Верховного суду України по справі № 6-1120цс15 від 04.11.2015 року та №908/43/13-г від 03.12.2013 року, керуючись ст. 121 ГПК України, відповідач змушений клопотати про надання розстрочення сплати сум.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ст. 692 Цивільного кодексу України).

За приписами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Положеннями ст. 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Господарський суд вважає за необхідне зазначити про те, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

На підставі вищевказаної норми закону, позивачем були нараховані інфляційні втрати у розмірі 450 380,26 грн. та 3% річних у розмірі 22 133,23 грн.

Розрахунок інфляційних втрат судом перевірений та визнаний таким, що зроблений невірно.

Після перерахунку проведеного судом в системі "Законодавства", інфляційні втрати підлягають задоволенню у розмірі 40 886,89 грн., оскільки:

- на суму 3 791 605,24 грн. інфляційні втрати не нараховуються, тому що термін прострочення виконання боржником грошового зобов'язання становить менше ніж місяць. Прострочення платежу почалося не з 15.02.2015 року, а з 17.02.2015 р. враховуючи приписи ст. 253 і ч. 5 ст. 254 ЦК України. За приписами ч. 3 п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помножений на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці) у якому (яких) мала місце інфляція. Крім того, слід врахувати, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць. Отже, якщо термін прострочення виконання боржником грошового зобов'язання становить менше ніж місяць, то індекс інфляції при визначенні заборгованості не нараховується (Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України у справах № 29-75-10-1823, № 917/1667/14, № 4/54-10-1818, № 904/4950/15, № 904/4951/15, № 904/10253/15).

- на суму 1 567 267,92 грн. інфляційні втрати підлягають задоволенню у розмірі 40886,89 грн.

Щодо розрахунку 3% річних, то суд вважає, що він зроблений також невірно, оскільки позивач не правильно визначив початок прострочення зобов'язань.

Після перерахунку проведеного судом в системі "Законодавства", з урахування вищевказаного висновку, 3% річних складають 21 092,40 грн., з яких:

- на суму 3 791 605,24 грн. прострочення платежу почалося не з 15.02.2015 року, а з 17.02.2015 року враховуючи приписи ст. 253 і ч. 5 ст. 254 ЦК України.

3 791 605,24 грн. за період з 17.02.2015 по 17.03.2015 - 9 037,52 грн.,

1 064345,61 грн. за період з 18.03.2015 по 19.03.2015 - 174,96 грн.

- на суму 2 433 933,91 грн. прострочення платежу почалося не з 15.03.2015 року, а з 17.03.2015 року враховуючи приписи ст. 253 і ч. 5 ст. 254 ЦК України.

2 433 933,91 грн. за період з 17.03.2015 по 19.03.2015 - 600,15 грн.

- на суму 1 567 267,92 грн. за період з 15.04.2015 по 23.06.2015 - 9 017,16 грн.

- на суму 423 440,04 грн. інфляційні втрати складають 1 756,53 грн.

423 440,04 грн. за період з 15.05.2015 по 23.06.2015 - 1 392,13 грн.

211 118,73 грн. за період з 24.06.2015 по 14.07.2015 - 364,40 грн.

- на суму 212 321,31 грн. прострочення платежу почалося не з 15.06.2015 року, а з 16.06.2015 року враховуючи приписи ст. 253 і ч. 5 ст. 254 ЦК України.

212 321,31 грн. за період з 16.06.2015 по 14.07.2015 - 506,08 грн.

Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення 3% річних підлягають задоволенню частково, а саме у розмірі 21 092,40 грн.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов'язань, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Відповідно до п. 7.2. Договору, у разі невиконання відповідачем пункту 6.1. цього Договору він у безспірному порядку повинен сплатити позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 % від суми простроченого платежу.

На підставі п. 7.2 Договору позивачем були нараховані пеня у розмірі 405 579,55 грн. та штраф у розмірі 404 761,92 грн.

Розрахунок пені судом перевірений та визнаний таким, що зроблений невірно, оскільки позивач не правильно визначив початок прострочення зобов'язань.

Після перерахунку проведеного судом в системі "Законодавства", з урахування вищевказаного висновку, пеня складає 389 125,94 грн., з яких:

- на суму 3 791 605,24 грн. прострочення платежу почалося не з 15.02.2015 року, а з 17.02.2015 року враховуючи приписи ст. 253 і ч. 5 ст. 254 ЦК України.

3 791 605,24 грн. за період з 17.02.2015 по 17.03.2015 - 148 028,42 грн.,

1 064 345,61 грн. за період з 18.03.2015 по 19.03.2015 - 3 499,22 грн.

- на суму 2 433 933,91 грн. прострочення платежу почалося не з 15.03.2015 року, а з 17.03.2015 року враховуючи приписи ст. 253 і ч. 5 ст. 254 ЦК України.

2 433 933,91 грн. за період з 17.03.2015 по 19.03.2015 - 12 002,96 грн.

- на суму 1 567 267,92 грн. за період з 15.04.2015 по 23.06.2015 - 180 343,16 грн.

- на суму 423 440,04 грн. пеня складає 35 130,56 грн.

423 440,04 грн. за період з 15.05.2015 по 23.06.2015 - 27 842,63 грн.

211 118,73 грн. за період з 24.06.2015 по 14.07.2015 - 7 287,93 грн.

- на суму 212 321,31 грн. прострочення платежу почалося не з 15.06.2015 року, а з 16.06.2015 року враховуючи приписи ст. 253 і ч. 5 ст. 254 ЦК України.

212 321,31 грн. за період з 16.06.2015 по 14.07.2015 - 10 121,62 грн.

Розрахунок штрафу судом також перевірений та визнаний таким, що зроблений невірно, оскільки позивач не правильно визначив початок прострочення зобов'язань.

Після перерахунку проведеного судом штраф складає 139 349,55 грн., з яких:

- на суму 3 791 605,24 грн. прострочення платежу почалося не з 15.02.2015 року, а з 17.02.2015 року враховуючи приписи ст. 253 і ч. 5 ст. 254 ЦК України.

3 791 605,24 грн. за період з 17.02.2015 по 17.03.2015 - 29 днів, тому штраф не нараховується.

- на суму 1 567 267,92 грн. за період з 15.04.2015 по 23.06.2015 (70 днів) - 109708,75 грн.

- на суму 423 440,04 грн. за період з 15.05.2015 по 23.06.2015 (40 днів) - 29 640,80 грн.

Згідно зі ст. 233 Господарського кодексу України та п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має право зменшити розмір штрафних санкцій (пені).

Господарський суд вважає за можливе на підставі п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України зменшити розмір пені та штрафу на 50 % від належної до стягнення суми, що буде становити суму пені - 194 562,97 грн., суму штрафу - 69 674,78 грн. При прийнятті судом рішення щодо зменшення розміру пені та штрафу, суд виходив з того, що:

По-перше, відповідач розрахувався з позивачем за поставлений газ до звернення з позовом до суду.

По-друге, розмір заявлених до стягнення суми пені та штрафу (з урахуванням проведеного судом перерахунку) значно перевищує розмір збитків позивача з огляду на недоведеність останніх, що в розумінні ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України є достатньою (винятковою) підставою для зменшення розміру належної до сплати неустойки.

По-третє, крім пені позивач також нарахував інфляційні втрати та 3% річних, що є співрозмірним в контексті інтересів обох сторін.

Викладене є підставою для задоволення позову частково.

За приписами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, а також значний розмір стягуваних сум, які є додатковими виплатами, беручи до уваги повну оплату відповідачем отриманого газу, суд вважає за можливе частково задовольнити заяву відповідача та розстрочити виконання рішення на 3 місяці рівними частинами до кінця кожного місяця.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 9 постанови від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", роз'яснив, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Аналогічна правова позиція підтримана постановою Вищого господарського суду України від 24.12.2014р. по справі № 904/9428/13, недотримання якої стало підставою скасування постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 549, 599, 610, 612, 625, 629, 655, 692 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 218, 231, 232, 233 Господарського кодексу України, ст. ст. 4, 32-34, 43, 44, 49, 82-84, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерне товариство "Інтерпайп Новомосковський трубний завод" (51200, м. Новомосковськ, вул. Сучкова, буд. 115, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, ) інфляційні втрати у розмірі 40 886,89 грн. (сорок тисяч вісімсот вісімдесят шість грн. 89 коп.), 3% річних у розмірі 21 092,40 грн. (двадцять одна тисяча дев'яносто два грн. 40 коп.), пеня у розмірі 194562,97 грн. (сто дев'яносто чотири тисячі п'ятсот шістдесят два грн. 97 коп.), витрати по сплаті судового збору у розмірі 8 856,82 грн. (вісім тисяч вісімсот п'ятдесят шість грн. 82 коп.).

В решті позовних вимог - відмовити.

Розстрочити виконання рішення на 3 місяці, згідно графіку:

До 28.02.2017 - 111 691,28 грн.

До 31.03.2017 - 111 691,29 грн.

До 30.04.2017 - 111 691,29 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 20.02.2017

Суддя ОСОБА_4