ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2017 р. Справа № 909/1043/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Костів Т.С.

суддів Данко Л.С.

ОСОБА_1

при секретарі Кобзар О.В.

розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, с. Оболоня, Долинський район, Івано-Франківська область, вх.№01-05/5991/16 від 21.12.2016 року

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 10.11.2016 року

у справі № 909/1043/15

за позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, с. Оболоня, Долинський район, Івано-Франківська область

до відповідача: ОСОБА_3 міської ради, м. Долина, Долинський район, Івано-Франківська область

про: визнання поновленим договору оренди земельної ділянки від 14.12.2010 із змінами від 17.08.2012, укладеного між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 міською радою, який зареєстрований 28.08.2012 за №00302, та визнання за фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 права орендного користування земельною ділянкою, яка розташована на вул.Шевченка в м.Долина площею 0,0070га на умовах договору оренди земельної ділянки, укладеного між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 міською радою, який зареєстрований 28.08.2012 за №00302 терміном на 5 років до 12.09.2017

За участю представників сторін:

від позивача: не зявився;

від відповідача: не зявився;

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови

В С Т А Н О В И В :

рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 10.11.2016 року у справі №909/1043/15 (суддя Гриняк Б.П.) у позовних вимогах фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, до відповідача ОСОБА_3 міської ради, про визнання поновленим договору оренди земельної ділянки від 14.12.2010 із змінами від 17.08.2012, укладеного між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 міською радою, який зареєстрований 28.08.2012 за №00302, та визнання за фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 права орендного користування земельною ділянкою, яка розташована на вул.Шевченка в м.Долина площею 0,0070га на умовах договору оренди земельної ділянки, укладеного між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 міською радою, який зареєстрований 28.08.2012 за №00302 терміном на 5 років до 12.09.2017 відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 10.11.2016 року у справі №909/1043/15, позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.

Зокрема, скаржник у поданій апеляційній скарзі зазначає про те, що посилання відповідача на Положення про порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території м. Долина, затверджене рішенням ОСОБА_3 міської ради №849-24/2012 від 31.10.2012 є безпідставними, оскільки прийняте за наслідками розгляду заяви позивача про продовження договору оренди, рішення ОСОБА_3 міської ради від 26.09.2012, передує прийняттю Положення. Також, скаржник посилається на те, що на пленарному засіданні ОСОБА_3 міської ради від 26.09.2012 під час розгляду питання поновлення договору оренди більшість депутатів підтримали пропозицію про поновлення договору, однак через відсутність кворуму рішення не було прийняте, а тому позивач мав сподівання на вчинення дій відповідачем в майбутньому, а саме на розгляд заяви про поновлення договору оренди землі. Підтвердженням наміру позивача продовжити договір оренди земельної ділянки є наявність проекту рішення ОСОБА_3 міської ради про це.

Скаржник вважає, що договір оренди слід вважати автоматично продовженим (пролонгованим) у відповідності до ст. 33 Закону України «Про оренду землі», оскільки відсутні письмові заперечення відповідача протягом місяця після закінчення строку оренди, а також, оскільки позивачем належним чином сплачується орендна плата, а відповідачем вона приймається та не заперечується, що свідчить про усну згоду відповідача на продовження спірного договору оренди.

Апелянт також стверджує, що лист-попередження №08/1828 від 27.09.2012 не має правового значення та не може слугувати законною підставою для демонтажу тимчасової споруди та звільнення земельної ділянки за спірним договором оренди.

На підставі викладеного апелянт просить скасувати рішення господарського суду Івано-Франківської області від 10.11.2016 р. у справі № 909/1043/15 та задоволити позов в повному обсязі.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.12.2016р. справу №909/1043/15 призначено судді-доповідачу ОСОБА_4 та іншим суддям: Желіку М.Б. та Данко Л.С..

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 26.12.2016 р. подані скаржником матеріали визнано достатніми для прийняття їх до провадження в апеляційній інстанції, розгляд справи призначено на 10.01.2017 р..

Ухвалою суду від 10.01.2017 року розгляд справи відкладався з мотивів, наведених у ній.

07.02.2017 року в судовому засіданні оголошувалась перерва до 14.02.2017 року.

В судове засідання 14.02.2017 року представник апелянта не зявився, однак на адресу суду надіслав клопотання про розгляд апеляційної скарги без участі останнього. (вх. № 01-14/25/17 від 14.02.2017 року)

Представник відповідача в судове засідання 14.02.2017 року не зявився, причин неявки суду не довів, хоч був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.

Згідно із п.3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року ,,Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Окрім того, враховуючи, що явка представників сторін у судове засідання не була визнана судом обовязковою, а також достатність матеріалів справи для розгляду апеляційної скарги по суті, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне:

як правильно встановлено судом першої інстанції, відповідно до рішення виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради від 29.03.2001 №58 надано дозвіл підприємцю ОСОБА_2 на встановлення торгового павільйону по продажу продпромтоварів по вул Шевченка в м. Долині (територія Привокзальної площі) терміном на однин рік до 29.03.2002. Відповідно до рішення виконавчого комітету від 22.03.2002 №48 продовжено термін дії рішення міськвиконкому №58 від 29.03.2001 про надання дозволу на встановлення трогового павільйону по продажу продпромтоварів по вул.Шевченка (Привокзальна площа) підприємцю ОСОБА_2 терміном на один рік до 01.04.2003.

На виконання зазначених рішень начальником відділу містобудування та архітектури надано дозвіл №26 на продовження терміну розміщення малої архітектурної форми. Відповідно до рішення міської ради від 26.12.2003 №470-12/2003 підприємцю ОСОБА_2 надано земельну ділянку площею 70 кв.м. по вул. Шевченка (Привокзальна площа) для обслуговування малої архітектурної форми (торгового павільйону) в оренду терміном на один рік. Рішенням виконавчого комітету міської ради від 03.02.2005 №10 продовжено дозвіл підприємцю на розміщення торгового павільйону по вул. Шевченка (Привокзальна площа) терміном на один рік до 03.02.2006. Рішенням виконавчого комітету від 23.02.2006 р. №57 дано дозвіл підприємцю ОСОБА_2 на розміщення торгового павільйону на один рік. Начальником відділу містобудування та архітектури надано дозвіл №2 на продовження терміну розміщення малої архітектурної форми.

У вищезазначених рішеннях підприємцю ОСОБА_2 надавались попередження про те, що у разі будівництва автовокзалу необхідно провести демонтаж павільйону за власні кошти, що вказує на той факт, що тимчасова споруда встановлюється на певний термін і у випадку необхідності тереторії, на якій вона розташована для інших потреб територіальної громади, тимчасова споруда повинна бути демонтована, а спірна земельна ділянка звільнена.

14.12.2010 між ОСОБА_3 міською радою (орендодавець) та ФОП ОСОБА_2 (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до умов якого орендодавець на підставі рішення ОСОБА_3 міської ради від 26.11.2010 №37-2/2010 надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення для обслуговування торгового павільйону, яка знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, м.Долина, вул.Шевченка (Вокзальна площа) загальною площею 0,0070га. Даний договір зареєстрований 28.08.2012 за №00302.

Строк дії договору сторони передбачили в розділі ІІІ. Так, договір укладено терміном до 26.05.2011. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 5 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

У розділі IV договору зазначено, що орендна плата за землю, нарахування якої починається з 21.11.2010, в рік складає 439,57 грн, що становить 3% від нормативної грошової одиниці земельної ділянки згідно рішення ОСОБА_3 міської ради від 11.02.2010 № 747-42/2010. Орендна плата за землю вноситься у безготівковій формі щомісяця, рівними частинами по 36,63 грн, не пізніше останнього числа поточного місяця, шляхом перерахування орендної плати на відповідний рахунок.

Пунктом 11.2 договору встановлено, що дія договору припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Рішенням ОСОБА_3 міської ради від 31.05.2012 № 673-19/2012 термін дії спірного договору продовжено на один місяць.

Рішенням ОСОБА_3 міської ради від 10.08.2012 №768-21/2012 термін дії рішення від 31.05.2012. №673-19/2012 продовжено до 12.09.2012.

Згідно п.3.1 додаткової угоди №4 від 17.08.2012 до договору оренди земельної ділянки від 14.12.2010 (зареєстрована в управлінні Держкомзему у ОСОБА_3 районі 28.08.2012) сторони встановили, що договір укладено терміном до 12.09.2012. Також визначено, що по закінченню терміну оренди орендар зобов'язаний в місячний термін привести дану земельну ділянку до стану не гіршому порівняно з тим, у якому одержано її в оренду, включаючи знесення торгового павільйону за власний рахунок, та передати земельну ділянку міській раді по акту приймання-передачі.

04.09.2012 позивач звернувся до ОСОБА_3 міської ради із заявою про поновлення терміну дії спірного договору .

27.09.2012р. ОСОБА_3 міська рада листом № 08/1828 повідомила підприємця ОСОБА_2 про те, що питання про продовження терміну дії спірного договору не набрало необхідної кількості голосів на сесії міської ради та заперечила у продовженні договору оренди земельної ділянки. Вказаний факт не заперечується позивачем.

24.07.2013 ОСОБА_3 міська рада направила підприємцю ОСОБА_2 лист №12/777, в якому повторно повідомила про те, що заява щодо продовження терміну дії спірного договору була внесена на розгляд 23 сесії міської ради 26.09.2012, однак при голосуванні вона не була підтримана більшістю депутатів і не отримала необхідної кількості голосів для прийняття рішення.

Сторонами не заперечується той факт, що позивач продовжує використовувати спірну земельну ділянку після закінчення строку дії договору та сплачує орендну плату.

При вирішенні даного спору, суд виходить з того, що згідно ст. 13 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

Відповідно до статті 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. Згідно цієї статті у комунальній власності перебувають, зокрема усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Статтею 12 цього кодексу визначено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад, здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства, вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону (ч.1 ст.116 Земельного кодексу України).

Згідно ст. 124 цього кодексу (у відповідній редакції) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Відповідно до п.34 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" питання регулювання земельних відносин (у тому числі поновлення договору оренди земельної ділянки) вирішується на пленарному засіданні ради сесії.

Частинами першою та восьмою статті 93 Земельного кодексу України (в редакції на час укладення договору) визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом.

Відповідно до приписів ст.792 ч.2 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Згідно зі статтями 1, 6 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

За приписами статті 14 вказаного Закону, договір оренди землі укладається у письмовій формі.

Згідно з вимогами частини другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як передбачено статтею 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правових відносин) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі) (ч.1). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі (ч.2). До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди (ч.3). При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється (ч.4). Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (ч.5). У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності) (ч.6). Керівник органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який уповноважений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, визначається рішенням цього органу (ч.7). Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку (ч.8). Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді (ч.9). У разі зміни межі або цільового призначення земельної ділянки поновлення договору оренди землі здійснюється у порядку одержання земельної ділянки на праві оренди (ч.10).

Відповідно до ч. 1 ст. 111-28 ГПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

В постановах Верховного Суду України від 25 лютого 2015 року в справі № 6-219цс14, від 23 березня 2016 року в справі №6-146цс16, зроблено правовий висновок про те, що стаття 33 Закону України "Про оренду землі" об'єднує два випадки пролонгації договору оренди.

У постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року по справі №3-312гс16 зазначено, що ст. 33 Закону України «Про оренду землі» у ч. 1 регламентує переважне право орендаря перед іншими особами на укладення договору оренди землі, а в ч. 6 підстави поновлення договору оренди, у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди.

Отже, Верховний Суд України розмежовує поняття «переважного права орендаря перед іншими особами на укладення договору оренди землі» та «поновлення договору оренди, у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди», вказує на відмінність необхідних для встановлення юридичних фактів, а також на різну правову підставу для застосування вищенаведених понять.

Враховуючи, що предметом спору (з урахуванням уточнення позовних вимог від 10.11.2016) є вимога позивача до відповідача про визнання поновленим договору оренди земельної ділянки від 14.12.2010, зобовязавши відповідача укласти додаткову угоду до даного договору на тих самих умовах, необхідною умовою для задоволення даного позову є встановлення судом юридичних фактів, які визначені ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» (в редакції від 12.09.2012).

Зокрема, частиною 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі» (в редакції від 12.09.2012) передбачена підстава поновлення договору оренди, а саме: у тому разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність наступних юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою; орендар належно виконує свої обовязки за договором; відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову у поновленні договору оренди; сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди.

Судами не встановлено, а позивачем не доведено в силу ст. 33 ГПК України вищенаведених необхідних умов, а тому позовні вимоги не підлягаю задоволенню.

З цих підстав спростовуються доводи скаржника про автоматичне продовження (пролонгацію) договору оренди.

Посилання скаржника на практику Європейського суду з прав людини, зокрема на рішення «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 липня 2003 року не підлягають застосуванню в даному випадку, оскільки обставини справи «Стретч проти Сполученого Королівства» та справи, яка переглядається, істотно різняться, а тому висновки щодо справедливої рівноваги між інтересами суспільства і особи та висновки щодо «правомірного очікування» в кожній з цих справ не можуть бути тотожними, а висновок Європейського суду з прав людини про порушення прав заявника у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» не може бути безумовним прецедентом при розгляді справи, яка переглядається.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» (в редакції від 12.09.2012), рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, враховуючи що проект рішення ОСОБА_3 міської ради не є формою реалізації міською радою своїх повноважень в розумінні ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування», то проект рішення органу місцевого самоврядування не може підтверджувати намір позивача продовжити договір оренди земельної ділянки, що спростовує доводи апелянта в цій частині.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ч. 1 ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Однак, у встановленому законом порядку підстави, передбачені у ст. 104 ГПК України для скасування або зміни судового рішення не були доведені суду належними доказами.

Відтак, беручи до уваги наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Івано-Франківської області від 29.11.2016 р. у справі № 909/902/16 прийняте на підставі матеріалів справи, у відповідності до норм матеріального та процесуального права, посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, висновків господарського суду Івано-Франківської області не спростовують, а відтак, не визнаються такими, що можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст.ст. 1, 21, 33, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Львівський апеляційний господарський суд , -

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, с. Оболоня, Долинський район, Івано-Франківська область, вх.№01-05/5991/16 від 21.12.2016 року- залишити без задоволення, а рішення господарського суду Івано-Франківської області від 29.11.2016 року у справі № 909/902/16 без змін.

2.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

3.Матеріали справи скеровуються до господарського суду Івано-Франківської області.

Повний текст постанови суду оформлено і підписано відповідно до вимог статті 105 ГПК України 20.02.2017 року.

Головуючий-суддя Костів Т.С.

Суддя Данко Л.С.

Суддя Желік М.Б.