ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2017 р.Справа № 922/4036/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Суслової В.В.

при секретарі судового засідання Помпі К.І.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд", м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістика та дистрибуція", м. Харків , ДП "Центр сертифікації та експертизи насіння садивного матеріалу", м. Київ
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, адвокат. свід-во №788 від 23.09.2010 року,

першого відповідача - не з'явився;

другого відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістика та дистрибуція", в якому просить:

- стягнути з Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" кошти у розмірі 265489,65 грн., з яких: 118526,68 грн. - сума основного боргу за Договором поставки № 10/04 ЯЧ від 10.04.2015 року, 64787,39 грн. - сума пені, 4429,00 грн. - 3% річних, 17746,58 грн. - інфляційних втрат, 60000,00 грн. - витрати на послуги адвоката;

- з Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістика та дистрибуція" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд" 5000,00 грн. за Договором поруки № б/н від 10.04.2015 року;

- стягнути з Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд" кошти у розмірі 1457193,65 грн., з яких: 935816,76 грн. - сума основного боргу за Договором поставки № 10/04 ПШ від 10.04.2015 року, 211468,77 грн. - сума пені, 31228,00 грн. - 3% річних, 78680,12 грн. - інфляційних втрат, 200000,00 грн. - витрати на послуги адвоката;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістика та дистрибуція" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд" 5000,00 грн. за Договором поруки № б/н від 10.04.2015 року;

- стягнути з Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд" кошти у розмірі 1316479,48 грн., з яких: 1225096,16 грн. - сума основного боргу за Договором поставки № 29/04 від 29.04.2016 року, 37669,32 грн. - сума пені, 3714,00 грн. - 3% річних, 50000,00 грн. - витрати на послуги адвоката;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістика та дистрибуція" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд" 5000,00 грн. за Договором поруки № б/н від 17.05.2016 року;

- стягнути з Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд" кошти у розмірі 32213,44 грн., з яких: 22500,00 грн. - сума основного боргу за Договором оренди обладнання № 0704-2016 від 07.04.2016 року, 1561,44 грн. - сума пені, 152,00 грн. - 3% річних,8000,00 грн. - витрати на послуги адвоката;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістика та дистрибуція" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд" 5000,00 грн. за Договором поруки № б/н від 07.04.2016 року;

- стягнути з відповідачів суму сплаченого судового збору у розмірі 46370,65 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23.11.2016 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її розгляд у відкритому судовому засіданні на 05.12.2016 року о 11:00 годині.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05.12.2016 року розгляд справи був відкладений на 22.12.2016 року о 10:30 год.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 22.12.2016 року розгляд справи було відкладено на 12.01.2017 року о 12:30 год.

В судовому засіданні 12.01.2017 року було оголошено перерву по справі до 13.01.2017 року о 10:00 год.

Після перерви в судовому засіданні розгляд справи був продовжений 13.01.2017 року о 10:00 год.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13.01.2017 року відмовлено в клопотаннях першого відповідача про колегіальний розгляд справи, про повернення позовної заяви без розгляду та про передачу справи за підсудністю, задоволено клопотання першого відповідача про продовження строку розгляду спору на 15 днів, продовжено строк розгляду спору до 06.02.2017 року, розгляд справи відкладено на 06.02.2017 року об 11:30 год.

27 січня 20147 року від позивача до канцелярії суду надійшло клопотання за вх. № 2810 про збільшення позовних вимог, відповідно до якого позивач просить:

- стягнути з Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" кошти у розмірі 272159,24 грн., з яких: 118526,68 грн. - сума основного боргу за Договором поставки № 10/04 ЯЧ від 10.04.2015 року, 64787,39 грн. - сума пені, 5471,00 грн. - 3% річних, 23374,85 грн. - інфляційних втрат, 60000,00 грн. - витрати на послуги адвоката;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістика та дистрибуція" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд" 5000,00 грн. за Договором поруки № б/н від 10.04.2015 року;

- стягнути з Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд" кошти у розмірі 1517758,83 грн., з яких: 935816,76 грн. - сума основного боргу за Договором поставки № 10/04 ПШ від 10.04.2015 року, 211468,77 грн. - сума пені, 39460,00 грн. - 3% річних, 131013,30 грн. - інфляційних втрат, 200000,00 грн. - витрати на послуги адвоката;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістика та дистрибуція" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд" 5000,00 грн. за Договором поруки № б/н від 10.04.2015 року;

- стягнути з Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд" кошти у розмірі 1395763,96 грн., з яких: 1225096,16 грн. - сума основного боргу за Договором поставки № 29/04 від 29.04.2016 року, 37669,32 грн. - сума пені, 14488,00грн. - 3% річних, 68510,48 грн. - інфляційних втрат, 50000,00 грн. - витрати на послуги адвоката;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістика та дистрибуція" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд" 5000,00 грн. за Договором поруки № б/н від 17.05.2016 року;

- стягнути з Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд" кошти у розмірі 73319,70 грн., з яких: 22500,00 грн. - сума основного боргу за Договором оренди обладнання № 0704-2016 від 07.04.2016 року, 1561,44 грн. - сума пені, 350,00 грн. - 3% річних, 1258,26 грн. - інфляційні втрати, 48000,00 грн. - витрати на послуги адвоката;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістика та дистрибуція" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд" 5000,00 грн. за Договором поруки № б/н від 07.04.2016 року;

- стягнути з відповідачів суму сплаченого судового збору.

Надані до суду позивачем документи долучені судом до матеріалів справи.

06 лютого 2017 року від представника позивача надійшло клопотання за вх. №3685, яке долучено до матеріалів справи.

Задовольняючи клопотання позивача, в судовому засіданні 06.02.2017 року була оголошена перерва до 06.02.2017 року об 17:30 год.

Розгляд справи було продовжено 06.02.2017 року об 17:30 год.

За заявою представника Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" від 12 січня 2017 року, з 13 січня 2017року судом проводиться технічна фіксація судового процесу. Для архівного оригіналу звукозапису надано диск CD-R, серійний номер CICX-09993.

В судовому засіданні 06.02.2017 року був присутній представник позивача.

Представник 1-го відповідача в судове засідання не з'явився, про причину неявки суд не повідомив.

Другий відповідач правом на участь представника у судовому засіданні не скористався, причину неявки не повідомив, витребуваних судом документів не надав. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення відповідного поштового відправлення.

Представник позивача просить прийняти заяву про збільшення позовних вимог за вх. № 2810 до провадження та розглядати справу з її урахуванням.

Відповідно до ч.4 ст.22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Дослідивши подану позивачем заяву та заслухавши в судовому засіданні представника позивача, суд вважає за необхідне прийняти заяву про збільшення позовних вимог до розгляду та продовжує розгляд справи з її урахуванням.

Представник позивача в судовому засіданні наполягає на задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідачі своїм правом на участь в судовому засіданні не скористались.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи те, що норми ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши матеріали справи в їх сукупності, надаючи правову оцінку позовним вимогам, суд встановив наступне.

10 квітня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд" (позивачем) та Державним підприємством "Центр сертифікації та експертизи насіння та садивного матеріалу" (першим відповідачем) був укладений договір поставки № 10/04 ЯЧ, відповідно до якого позивач зобов'язався передати у власність першого відповідача товар у кількості та на умовах визначених даним Договором, а відповідач зобов'язався прийняти та оплатити товар.

Статтею 265 Господарського кодексу України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник, зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки другій стороні - покупцеві, товар, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму. Договір укладається на розсуд сторін.

Відповідно до п.2.1 Договору сторони домовились, що Позивач передає першому Відповідачу ОСОБА_2 у кількості визначену додатками до Договору.

На виконання Договору сторони підписали Додаток № 1 від 10.04.2015 року відповідно до якого Позивач зобовязався поставити Аміачну селітру фас. у кількості 8,720 тонн., Нітроамафоску 16:16:16 фас у кількості 1,120 тонн та Дизельне пальне (тн.) у кількості 0,300 тонн. на загальну суму 114 074,63 грн., а відповідач зобовязався оплатити вказаний товар до 01.09.2015 року.

На виконання Договору сторони підписали Додаток № 2 від 12.05.2015 року відповідно до якого Позивач зобовязався поставити Гранд Голд 75% (о.350 кг) у кількості 2,380 тонн., Тренд 90 (л) у кількості 12 літрів, Коннект 11,25% к.с. (л) у кількості 18 л, Дизельне пальне (тн) у кількості 0,166 тонн., Аміачну селітру фас. (тн) у кількості 5 тонн, на загальну суму 83 903,65 грн., а відповідач зобовязався оплатити вказаний товар до 01.09.2015 року.

На виконання Договору сторони підписали Додаток № 3 від 25.05.2015 року відповідно до якого Позивач зобовязався поставити Органічне добриво рідке, концентроване «Біогумат У» (тн) у кількості 0,400 тонн., Карбамідно-аміачну суміш (тн) у кількості 3,100 тонн, на загальну суму 60 550,00 грн. а відповідач зобовязався оплатити вказаний товар до 01.09.2015 року.

Як стверджує позивач у позовній заяві, всього першому відповідачу за Договором поставки 10/04 ЯЧ від 10.04.2015 року було поставлено товару на загальну суму 258528,28 грн.

В забезпечення виконання грошових зобов'язань за Договором поставки № 10/04 ЯЧ, між Позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Логістика та дистрибуція» (другим відповідачем) був укладений договір поруки Б/Н від 10.04.2015 року, відповідно до якого Відповідач 2 поручається перед Позивачем за виконання Відповідачем 1 зобовязань по Договору поставки № 10/04 ЯЧ від 10.04.2015 року в розмірі 5000,00 грн.

Згідно зі ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватись виконання зобов'язання часткового або у повному обсязі.

Відповідно до п. 3.1. Договору поруки, поручитель зобов'язаний у разі порушення боржником обов'язку за основним договором, самостійно виконати зазначений обов'язок боржника перед кредитором на підставі письмової вимоги кредитора в строк 2 банківських днів шляхом перерахування грошових коштів в розмірі передбаченому п. 1.1. цього Договору.

Після спливу строку оплати, позивачем 01.10.2015 року та 04.01.2016 року було направлено вимоги про виконання Відповідачем 1 зобовязань по Договору поставки № 10/04 ЯЧ від 10.04.2015 року, однак Відповідачем 1 та Відповідачем 2 вказані вимоги були проігноровані.

Лише 05 січня 2016 року Відповідачем 1 були перераховані грошові кошти на розрахунковий рахунок Позивача 1 в сумі 140 001,60 грн. У призначенні платежу Відповідача 1 вказав, що данні грошові кошти перераховані за мінеральні добрива по договору 10/04 ЯЧ.

Сума заборгованості за Договором поставки № 10/04 ЯЧ від 10.04.2015 року у розмірі 118526,68 грн. залишилась не погашеною. На вказану суму заборгованості позивачем було нараховано 64787,39 грн. пені, 5471,00 грн. 3% річних та 23374,85 грн. інфляційних втрат.

Окрім того, у звязку з невиконанням Відповідачем 1 своїх зобовязань за Договором поставки № 10/04 ЯЧ від 10.04.2015 року, Позивач був змушений звернутися до Адвокатського бюро «Чернишов Борис Сергійович» та укласти Договір про надання правової допомоги № 10/10-3 на загальну суму 60 000,00 грн.

Відповідно до п. 1.1 вказаного Договору про надання правової допомоги №10/10-3 від 10.10.2016 року, Виконавець зобовязується провести роботи по стягненню з Відповідача 1 заборгованості за Договором поставки № 10/04 ЯЧ від 10.04.2015 року.

На виконання вказаного договору, позивачем було сплачено 21.10.2016 року, що підтверджується платіжним дорученням № 1771 від 21 жовтня 2016 року.

Враховуючи вказане, позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення з першого відповідача коштів у розмірі 272159,24 грн., з яких: 118526,68 грн. - сума основного боргу за Договором поставки № 10/04 ЯЧ від 10.04.2015 року, 64787,39 грн. - сума пені, 5471,00 грн. - 3% річних, 23374,85 грн. - інфляційних втрат, 60000,00 грн. - витрати на послуги адвоката, а також про стягнення з другого відповідача 5000,00 грн. за Договором поруки № б/н від 10.04.2015 року.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, судом встановлено, що на виконання умов Договору поставки № 10/04 ЯЧ від 10.04.2015 року позивачем було поставлено відповідачу - 1 товару на загальну суму 258528,28 грн., що підтверджується видатковими накладними: № РН-0000153 від 10 квітня 2015 року, № РН 0000139 від 12.05.2015 року, № РН -0000156 від 25.05.2015 року.

Відповідач-1 в порушення умов поставлений товар оплатив частково на суму 140001,60 грн. Сума заборгованості у розмірі 118526,68 грн. залишилась не погашеною.

Вимоги позивача про сплату заборгованості відповідачами не виконані.

В матеріалах справи відсутні докази оплати товару за Договором поставки №10/04 ЯЧ в повному обсязі, в зв'язку з чим, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачів суми заборгованості у розмірі 118526,68 грн. на користь позивача, з яких: сума заборгованості у розмірі 5000,00 грн. підлягає стягненню з відповідача 2, враховуючи п. 1.1. Договору поруки б/н від 10.04.2015 року, решта заборгованості у розмірі 113526,68 грн. підлягає стягненню з відповідача -1. В частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача - 1 суми заборгованості у розмірі 5000,00 грн. суд відмовляє, оскільки стягнення даної суми призведе до збільшення суми основного зобов'язання за Договором.

Розглядаючи вимогу позивача про стягнення з першого відповідача пені у розмірі 64787,39 грн., суд зазначає наступне.

Частиною першою ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно зі ст.ст.610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Водночас частиною шостою статті 232 ГК України визначено порядок застосування штрафних санкцій та обмеження щодо періоду їх нарахування. Зокрема, частиною шостою цієї статті передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Так, позивачем у даній справі було заявлено до стягнення з першого відповідача пеню у розмірі 64787,39 грн., яка була нарахована на суму заборгованості за Договором поставки № 10/04ЯЧ від 10.04.2015 року за період з 02.09.2015 року по 05.07.2016 року.

Відповідно до п. 6.3 Договору поставки № 10/04ЯЧ, за порушення строків оплати покупець сплачує неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Перевіривши розрахунки позивача, суд дійшов висновку, що позивачем нараховано пеню за більший період, ніж встановлено ст. 232 ГК України.

За підрахунками суду, за несвоєчасну оплату товару за Договором поставки № 10/04ЯЧ , стягненню з першого відповідача підлягає пеня у розмірі 48729,55 грн. В іншій частині - суд відмовляє.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

На підставі вищевказаної норми, позивачем за Договором поставки № 10/04ЯЧ першому відповідачу було нараховано 3% річних у розмірі 5471,00 грн. та 23374,85 грн. інфляційних втрат за період з 02.09.2015 року по 27.01.2017 року.

Перевіривши нарахування здійснені позивачем, суд прийшов до висновку, що суми 3% річних у розмірі 5471,00 грн. за період з02.09.2015 року по 27.01.2017 року та інфляційних втрат у розмірі 23374,85 грн. підлягають стягненню з першого відповідача на користь позивача.

Пунктом 6.3. Постановою Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013року роз'яснено, що витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК. Відшкодування цих витрат здійснюється - господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг.

Як вбачається з матеріалів справи, між Позивачем та Адвокатським бюро «Чернишов Борис Сергійович» був укладений Договір про надання правової допомоги № 10/10-3 на загальну суму 60 000,00 грн. На виконання вказаного договору, позивачем було сплачено 21.10.2016 року, що підтверджується платіжним дорученням № 1771 від 21 жовтня 2016 року.

Вказану суму адвокатських послуг, а саме 60000,00 грн., позивач просить стягнути з першого відповідача.

Враховуючи вказане та приймаючи до уваги наявні у справі докази, суд вважає за необхідне стягнути з першого відповідача на користь позивача витрати на послуги адвоката пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 55458,96 грн.

Разом з цим, позивачем було заявлено позовні вимоги про стягнення з першого відповідача коштів у розмірі 1517758,83 грн., з яких: 935816,76 грн. - сума основного боргу за Договором поставки № 10/04 ПШ від 10.04.2015 року, 211468,77 грн. - сума пені, 39460,00 грн. - 3% річних, 131013,30грн. - інфляційних втрат, 200000,00 грн. - витрати на послуги адвоката, а також про стягнення з другого відповідача 5000,00 грн. за Договором поруки № б/н від 10.04.2015 року.

Дані позовні вимоги обгрунтовані наступним.

10 квітня 2015 року між Позивачем та Відповідачем 1 був укладений Договір поставки № 10/04 ПШ від 10.04.2015 року, відповідно до якого Позивач зобовязується передати у власність першого відповідача ОСОБА_2 у кількості та на умовах визначених даним Договором, а перший відповідач зобовязується прийняти та оплатити ОСОБА_2.

Відповідно до п.2.1 Договору сторони домовились, що Позивач передає Відповідачу ОСОБА_2 у кількості визначену додатками до Договору.

На виконання Договору сторони підписали Додаток № 1 від 10.04.2015 року відповідно до якого Позивач зобовязався поставити Аміачну селітру фас. у кількості 50,22 тонн, Карбамід с/г (тн) у кількості 5 тонн та Дизельне пальне (тн.) у кількості 0.955 тонн, на загальну суму 631 526,34 грн., а відповідач зобовязався оплатити вказаний товар до 01.09.2015 року.

На виконання Договору сторони підписали Додаток № 2/2 від 20.05.2015 року відповідно до якого Позивач зобовязався поставити Гранд стар голд 75% в.г. (0,350) у кількості 5,670, Трентд 90 (л) у кількості 28, Коннект 11,25 % (л) у кількості 132. Дизельне пальне (тн) у кількості 0,091 на загальну суму 105 857,22 грн., а відповідач зобовязався оплатити вказаний товар до 01.09.2015 року.

На виконання Договору сторони підписали Додаток № 3 від 25.05.2015 року відповідно до якого Позивач зобовязався поставити Органічне добриво рідке, концентроване «Біогумат У» (тн) у кількості 1,200, Карбамідно-аміачна суміш (тн) у кількості 8,600 на загальну суму 174 300,00 грн., а відповідач зобовязався оплатити вказаний товар до 01.09.2015 року.

На виконання Договору сторони підписали Додаток № 4 від 25.05.2015 року відповідно до якого Позивач зобовязався поставити Гліфоголд 36% в.р. (л) у кількості 60. Ретро 15 % в.к. (л) у кількості 50 на загальну суму 24 133,20 грн., а відповідач зобовязався оплатити вказаний товар до 31.08.2015 року.

Позивач у позовній заяві зазначає, що всього першому відповідачу за Договором поставки № 10/04 ПШ від 10.04.2015 року було поставлено товару на загальну суму 935816,76 грн., які першим відповідачем сплачені не були.

10 квітня 2015 року між Позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Логістика та дистрибуція» (другим відповідачем) був укладений договір поруки Б/Н, відповідно до якого Відповідач 2 поручається перед Позивачем за виконання Відповідачем 1 зобовязань по Договору поставки № 10/04 ПШ від 10.04.2015 року в розмірі 5000,00 грн.

Згідно зі ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватись виконання зобов'язання часткового або у повному обсязі.

Відповідно до п. 3.1. Договору поруки, поручитель зобов'язаний у разі порушення боржником обов'язку за основним договором, самостійно виконати зазначений обов'язок боржника перед кредитором на підставі письмової вимоги кредитора в строк 2 банківських днів шляхом перерахування грошових коштів в розмірі передбаченому п. 1.1. цього Договору.

Так, після спливу строку оплати, позивачем 01.10.2015 року та 04.01.2016 року були направлені вимоги про виконання Відповідачем 1 зобовязань по Договору поставки № 10/04 ПШ від 10.04.2015 року, однак Відповідачем 1 та Відповідачем 2 вказані вимоги були проігноровані.

Таким чином, непогашеною за Договором поставки № 10/04 ПШ залишилась сума заборгованості у розмірі 935816,76 грн., на яку позивачем було нараховано 3% річних у розмірі 39460,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 131013,30 грн. та пеня у розмірі 211468,77 грн.

Окрім того, у звязку з невиконанням Відповідачем 1 своїх зобовязань за Договором поставки № 10/04 ПШ від 10.04.2015 року, Позивач був змушений звернутися до Адвокатського бюро «Чернишов Борис Сергійович» та укласти Договір про надання правової допомоги № 10/10-2 на загальну суму 200 000,00 грн., які Позивачем було сплачено 21.10.2016 року платіжним дорученням за № 1876 та №1772.

За таких обставин, позивач був змушений звернутись до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Також, судом встановлено, що на виконання умов Договору поставки № 10/04 ПШ від 10.04.2015 року, позивачем було поставлено відповідачу - 1 товару на загальну 935816,76 грн., що підтверджується видатковими накладними: № РН-0000152 від 10.04.2015 року, № РН-0000138 від 21.05.2015 року, № РН-0000145 від 25.05.2015 року, № РН-0000222 від 27.07.2015 року.

Відповідач-1, в порушення умов вище вказаного договору, за поставлений товар не розрахувався. Вимоги позивача про сплату заборгованості відповідачами не були виконані.

В матеріалах справи відсутні докази оплати товару за Договором поставки №10/04 ПШ, в зв'язку з чим, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача суми заборгованості у розмірі 935816,76 грн., з яких: сума заборгованості у розмірі 5000,00 грн. підлягає стягненню з відповідача 2, враховуючи п. 1.1. Договору поруки б/н від 10.04.2015 року, решта заборгованості у розмірі 930816,17 грн. підлягає стягненню з відповідача -1. В частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача - 1 суми заборгованості у розмірі 5000,00 грн. суд відмовляє з тих же підстав, що і за Договором поставки № 10/04 ЯЧ.

Розглядаючи вимогу позивача про стягнення з першого відповідача пені у розмірі 211468,77 грн., суд зазначає наступне.

Частиною першою ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно зі ст.ст.610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Водночас частиною шостою статті 232 ГК України визначено порядок застосування штрафних санкцій та обмеження щодо періоду їх нарахування. Зокрема, частиною шостою цієї статті передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За несвоєчасну оплату товару за Договором поставки № 10/04ПШ, позивачем першому відповідачу було нараховано пеню у розмірі 211468,77 грн. за період з 01.09.2015 по 01.03.2016 року.

Відповідно до п. 6.3 Договору поставки № 10/04ПШ, за порушення строків оплати покупець сплачує неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Перевіривши розрахунки позивача, судом встановлено, що періоди нарахувань та суми визначені вірно, згідно вимог діючого законодавства, що дає підстави суду задовольнити позовні вимоги в частині стягнення пені за Договором поставки № 10/04 ПШ у розмірі 211468,77 грн.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За Договором поставки № 10/04 ПШ позивачем першому відповідачу нараховано 3% річних у розмірі 39460,00 грн. та 131013,30 грн. інфляційних втрат за період з 01.09.2015 року по 27.01.2017 року.

Перевіривши нарахування здійснені позивачем, суд прийшов до висновку, що суми 3% річних у розмірі 39460,00 грн. за період з 01.09.2015 року по 27.01.2017 року та інфляційних втрат у розмірі 131013,30 грн. підлягають стягненню з першого відповідача на користь позивача.

Пунктом 6.3. Постановою Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013року роз'яснено, що витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК. Відшкодування цих витрат здійснюється - господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг.

З матеріалів справи вбачається, що між Позивачем та Адвокатським бюро «Чернишов Борис Сергійович» був укладений Договір про надання правової допомоги № 10/10-2 на загальну суму 200 000,00 грн., які Позивачем було сплачено 21.10.2016 року платіжним дорученням за № 1876 та №1772. Вказану суму позивач просить стягнути з першого відповідача.

Враховуючи вказане, суд вважає за необхідне стягнути з першого відповідача на користь позивача витрати на послуги адвоката у розмірі 200000,00 грн.

Позивачем також у даній справі було заявлено позовні вимоги про стягнення з першого відповідача коштів у розмірі 1395763,96 грн., з яких: 1225096,16 грн. - сума основного боргу за Договором поставки № 29/04 від 29.04.2015 року, 37669,32 грн. - сума пені, 14488,00 грн. - 3% річних, 68510,48грн. - інфляційних втрат, 50000,00 грн. - витрати на послуги адвоката, а також про стягнення з другого відповідача 5000,00 грн. за Договором поруки № б/н від 17.05.2015 року.

Вказані позовні вимоги позивач обгрунтовує наступним.

29 квітня 2015 року між Позивачем та Відповідачем 1 був укладений Договір поставки № 29/04, відповідно до якого Позивач зобовязується передати у власність ОСОБА_2 у кількості та на умовах визначених даним Договором, а відповідач зобовязується прийняти та оплатити ОСОБА_2.

Відповідно до п.2.1 Договору сторони домовились, що Позивач передає Відповідачу ОСОБА_2 у кількості визначену додатками до Договору.

На виконання Договору сторони підписали Додаток № 1 від 29.04.2016 року відповідно до якого Позивач зобовязався поставити Органо-мінеральне добриво «Сила рослин» Льон, л у кількості 580, Органо-мінеральне добриво «Сила рослин» Злакові, л у кількості 400, Органо-мінеральне добриво «Сила рослин» Льон, л у кількості 540, Органо- мінеральне добриво «Сила рослин» Соняшник, л. у кількості 300, Протоніт 72% к.с. (20) л. у кількості 240, Пантера 4% к.е. (5Л) у кількості 170, Пік-75 у кількості 2,1. Гроділ максі, 375 м.д. у кількості 38, Олива М10Г2К у кількості 0,252, Льон, т у кількості 10,6, Насіння льону «Орфей», т у кількості 1,95, Ячмінь 3 клас, т у кількості 9,545 на загальну суму 663 442,24 грн.. а відповідач зобовязався оплатити вказаний товар до 31.08.2016 року.

На виконання Договору сторони підписали Додаток № 2 від 01.06.2016 року відповідно до якого Позивач зобовязався поставити Пік-75, кг. у кількості 1.4. Пантера 4% к.е. (5л) л у кількості 60,00, Протоніт 72% к.е. (20л) л у кількості 180,00, ОСОБА_3 45% в.р. (20л) л у кількості 80,00 на загальну суму 152 517,60 грн., а відповідач зобовязався оплатити вказаний товар до 31.08.2016 року.

На виконання Договору сторони підписали Додаток № 2/1 від 02.07.2016 року відповідно до якого Позивач зобовязався поставити Пантера 4% к.е. (5л) л у кількості 40,00 на загальну суму 19656,00 грн., а перший відповідач зобов'язався оплатити вказаний товар до 31.08.2016 року.

На виконання Договору сторони підписали Додаток № 3 від 25.07.2016 року відповідно до якого Позивач зобовязався поставити Реглон Супер 150 (10л) у кількості 580,00 на загальну суму 136 300,00 грн., а відповідач зобовязався оплатити вказаний товар до 31.08.2016 року.

На виконання Договору сторони підписали Додаток № 4 від 10.08.2016 року відповідно до якого Позивач зобовязався поставити Ураган Форте 8Т в.р.к. (20л) у кількості 540, Гроділ максі. 375 м.д. у кількості 2 на загальну суму 145 696.32 грн., а відповідач зобовязався оплатити вказаний товар до 31.08.2016 року.

На виконання Договору сторони підписали Додаток № 5 від 04.09.2016 року відповідно до якого Позивач зобовязався поставити Десікант в.р.к., л у кількості 60 та Селект макс 165 Р5, л у кількості 90 на загальну суму 127 140.00 грн.. а відповідач зобовязався оплатити вказаний товар до 30.09.2016 року.

Позивач у позовній заяві зазначає, що всього першому відповідачу за Договором поставки № 29/04 від 29.04.2015 року було поставлено товару на загальну суму 1225096,16 грн., які першим відповідачем сплачені не були.

17 травня 2016 року між Позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Логістика та дистрибуція» (другим відповідачем) був укладений договір поруки Б/Н, відповідно до якого Відповідач 2 поручається перед Позивачем за виконання Відповідачем 1 зобовязань по Договору поставки № 29/04 від 29.04.2016 року в розмірі 5000,00 грн.

Згідно зі ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватись виконання зобов'язання часткового або у повному обсязі.

Відповідно до п. 3.1. Договору поруки, поручитель зобов'язаний у разі порушення боржником обов'язку за основним договором, самостійно виконати зазначений обов'язок боржника перед кредитором на підставі письмової вимоги кредитора в строк 2 банківських днів шляхом перерахування грошових коштів в розмірі передбаченому п. 1.1. цього Договору.

Після спливу строку кінцевої оплати, позивачем 05.10.2016 року було направлено вимогу про виконання Відповідачем 1 зобовязань по Договору поставки № 29/04 від 29.04.2016 року, однак Відповідачем 1 та Відповідачем 2 вказана вимога була проігнорована.

Таким чином, непогашеною за Договором поставки № 29/04 залишилась сума заборгованості у розмірі 1225096,16 грн., на яку позивачем було нараховано 3% річних у розмірі 14488,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 68510,48 грн. та пеня у розмірі 37669,32 грн.

Окрім того, у звязку з невиконанням Відповідачем 1 своїх зобовязань за Договором поставки № 29/04 від 29.04.2015 року, Позивач був змушений звернутися до Адвокатського бюро «Чернишов Борис Сергійович» та укласти Договір про надання правової допомоги № 10/10-1 на загальну суму 50 000,00 грн., які Позивачем було сплачено 21.10.2016 року платіжним дорученням №1770.

За таких обставин, позивач був змушений звернутись до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом також встановлено, що на виконання умов Договору поставки № 29/04 від 29.04.2015 року, позивачем було поставлено відповідачу - 1 товару на загальну 581309,92 грн., що підтверджується видатковими накладними: № РН-0000711 від 08.06.2016року, № РН-0000732 від 02.07.2016 року, № РН-0000749 від 25.07.2016 року, № РН-0000818 від 31.08.2016 року, РН-0000797 від 11.08.2016 року, РН-0000793 від 27.08.2016 року, № РН-0000835 від 19.09.2016 року, № РН -0000828 від 05.09.2016 року.

Відповідач-1, в порушення умов вище вказаного договору, за поставлений товар не розрахувався. Вимоги позивача про сплату заборгованості відповідачами не були виконані.

В матеріалах справи відсутні докази оплати товару за Договором поставки №29/04, в зв'язку з чим, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача суми заборгованості у розмірі 581309,92 грн., з яких: сума заборгованості у розмірі 5000,00 грн. підлягає стягненню з відповідача 2, враховуючи п. 1.1. Договору поруки б/н від 17.05.2016 року, решта заборгованості у розмірі 576309,92 грн. підлягає стягненню з відповідача -1.

В частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача - 1 суми заборгованості у розмірі 643786,24 грн. суд відмовляє, оскільки видаткові накладні, які були надані позивачем в підтвердження вказаної суми заборгованості стосуються інших договірних зобов'язань.

Розглядаючи вимогу позивача про стягнення з першого відповідача пені у розмірі 37669,32 грн., суд зазначає наступне.

Частиною першою ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно зі ст.ст.610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Водночас частиною шостою статті 232 ГК України визначено порядок застосування штрафних санкцій та обмеження щодо періоду їх нарахування. Зокрема, частиною шостою цієї статті передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За несвоєчасну оплату товару за Договором поставки № 29/04, позивачем першому відповідачу було нараховано пеню у розмірі 37669,32 грн. за період з 01.09.2016 по 11.10.2016 року.

Відповідно до п. 6.3 Договору поставки № 29/04, за порушення строків оплати покупець сплачує неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Перевіривши розрахунки позивача, судом встановлено, що періоди нарахувань та суми визначені вірно, згідно вимог діючого законодавства, що дає підстави суду задовольнити позовні вимоги в частині стягнення пені за Договором поставки № 29/04 ПШ у розмірі 37669,32 грн.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За Договором поставки № 29/04 позивачем першому відповідачу нараховано 3% річних у розмірі 14488,00 грн. та 68510,48 грн. інфляційних втрат за період з 01.09.2015 року по 27.01.2017 року.

Перевіривши нарахування здійснені позивачем, суд прийшов до висновку, про часткове задоволення позовних в цій частині та вважає за необхідне стягнути першого відповідача суму 3% річних у розмірі 6758,00 грн. за період з 01.09.2015 року по 27.01.2017 року та інфляційних втрат у розмірі 41140,55 грн. В іншій частині - слід відмовити, оскільки 3% річних та інфляційні втрати були нараховані на суму боргу, яка не підтверджена матеріалами справи.

Пунктом 6.3. Постановою Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013року роз'яснено, що витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК. Відшкодування цих витрат здійснюється - господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг.

Між Позивачем та Адвокатським бюро «Чернишов Борис Сергійович» був укладений Договір про надання правової допомоги № 10/10-1 на загальну суму 50 000,00 грн., які Позивачем було сплачено 21.10.2016 року платіжним дорученням №1770.

Враховуючи вказане та приймаючи до уваги наявні у справі докази, суд вважає за необхідне стягнути з першого відповідача на користь позивача витрати на послуги адвоката пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 24776,92 грн.

Також, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з першого відповідача коштів у розмірі 73319,70 грн., з яких: 22500,00 грн. - сума основного боргу за Договором оренди обладнання № 0704-2016 від 07.04.2016 року, 1561,44 грн. - сума пені, 350,00грн. - 3% річних,1258,26грн. - інфляційних втрат, 48000,00 грн. - витрати на послуги адвоката, а також про стягнення з другого відповідача 5000,00 грн. за Договором поруки № б/н від 07.04.2016 року.

Вказані позовні вимоги позивач обгрунтовує наступним.

07 квітня 2016 року між Позивачем та Відповідачем 1 був укладений Договір оренди обладнання № 0704-2016.

Відповідно до п. 1.1 Позивач передає, а Відповідач 1 приймає в строкове платне користування (оренду) СІВАЛКУ Харвест 5,4-02 з прикатуючими катками 55, 2015 року випуску.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1-2, ч. 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Сторони погодили орендну оплату у розмірі 7 500,00 гривень на місяць відповідно до п. 4.1 вказаного договору.

Пугктом.4.2 передбачено, що Відповідач 1 сплачує орендну плату одноразово не пізніше 20- го числа наступного місяця після закінчення посівних робіт.

Так відповідно до акту прийому - передачі від 07.04.2016 року вказане майно було передано Відповідачу 1, а Відповідач 1 отримав майно.

Між сторонами підписані акти здачі - приймання робіт (надання послуг) від за квітень, травень та червень 2016 року.

Тобто, Відповідач 1 користувався вказаним майном 3 місяці, однак, як вказує позивач з моменту повернення майна, Відповідач 1 не оплатив грошові кошти у розмірі 22 500,00 грн., які повинен був сплатити до 20.07.2016 року.

07 квітня 2016 року між Позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Логістика та дистрибуція» (відповідачем 2) був укладений договір поруки Б/Н, відповідно до якого Відповідач 2 поручається перед Позивачем за виконання Відповідачем 1 зобовязань по Договору оренди обладнання № 0704-2016 від 07.04.2016 року в розмірі 5000,00 грн.

Згідно зі ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватись виконання зобов'язання часткового або у повному обсязі.

Відповідно до п. 3.1. Договору поруки, поручитель зобов'язаний у разі порушення боржником обов'язку за основним договором, самостійно виконати зазначений обов'язок боржника перед кредитором на підставі письмової вимоги кредитора в строк 2 банківських днів шляхом перерахування грошових коштів в розмірі передбаченому п. 1.1. цього Договору.

Так, після спливу строку кінцевої оплати, позивачем 25.07.2016 року було направлено вимогу про виконання Відповідачем 1 зобовязань по Договору оренди обладнання № 0704-2016 від 07.04.2016 року, однак Відповідачем 1 та Відповідачем 2 вказана вимога була проігнорована.

У звязку з невиконанням Відповідачем 1 своїх зобовязань за Договором оренди обладнання № 0704-2016 року, Позивач був змушений звернутися до Адвокатського бюро «Чернишов Борис Сергійович» та укласти Договір про надання правової допомоги № 10/10 на загальну суму 8 000,00 грн., які Позивачем було сплачено 21.10.2016 року платіжним дорученням № 1769.

Відповідно до п. 1.1 вказаного Договору про надання правової допомоги № 10/10 від 10.10.2016 року Виконавець зобовязується провести роботи по стягненню з Відповідача 1 заборгованості за Договором оренди обладнання № 0704-2016 від 07.04.2016.

17 січня 2017 року між позивачем та Адвокатським бюро «Чернишов Борис Сергійович» була укладена Додаткова угода до Договору про надання правової допомоги № 10/10 від 10.10.2016 року, відповідно до якої була збільшена сума оплати за договором на 40000,00 грн., які позивачем було сплачено 17.01.2017 року платіжним доручення № 43.

Враховуючи викладене, позивач і звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що за відповідачем-1 рахується непогашена заборгованість за Договором оренди обладнання № 0704-2016 від 07.04.2016 року у розмірі 22500,00 грн., а саме за користування майном у квітні, травні та червні 2016 року. Існування вказаної суми заборгованості підтверджується Актами здачі-приймання робіт (надання послуг) № ОУ -0000001, № ОУ-0000002 та № ОУ -0000003, а також Актами приймання - передачі обладнання в оренду, які підписані сторонами.

Жодних доказів, які б спростовували існування вказаної заборгованості до суду відповідачами надано не було.

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості з відповідачів за Договором оренди обладнання № 0704-2016 у розмірі 22500,00 грн., з яких: з яких: сума заборгованості у розмірі 5000,00 грн. підлягає стягненню з відповідача 2, враховуючи п. 1.1. Договору поруки б/н від 07.04.2016 року, решта заборгованості у розмірі 17500,00 грн. підлягає стягненню з відповідача -1. В частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача - 1 суми заборгованості у розмірі 5000,00 грн. суд відмовляє з тих же підстав, що і за Договором поставки № 10/04 ЯЧ.

Розглядаючи вимогу позивача про стягнення з першого відповідача пені у розмірі 1561,44 грн., суд зазначає наступне.

Частиною першою ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст.ст.610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Так, за несвоєчасну оплату орендної плати за Договором оренди обладнання №0704-2016, позивачем першому відповідачу було нараховано пеню у розмірі 1561,44грн. за період з 21.07.2016 по 11.10.2016 року.

Проте, дослідивши умови Договору оренди обладнання № 0704-2016 року, судом встановлено, що даний договір не містить пунктів, якими б була встановлена відповідальність відповідача за несвоєчасну оплату орендної плати.

За таких обставин, вимога щодо стягнення з першого відповідача пені у розмірі 1561,44 за вищевказаним Договором - задоволенню не підлягає.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За Договором оренди обладнання № 00704-2016 позивачем першому відповідачу нараховано 3% річних у розмірі 350,00 грн. та 1258,26 грн. інфляційних втрат за період з 21.07.2016 року по 27.01.2017 року.

Перевіривши нарахування здійснені позивачем, суд прийшов до висновку, що суми 3% річних у розмірі 350,00 грн. за період з 21.07.2016 року по 27.01.2017 року та інфляційних втрат у розмірі 1258,26 грн. підлягають стягненню з першого відповідача на користь позивача.

Пунктом 6.3. Постановою Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013року роз'яснено, що витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК. Відшкодування цих витрат здійснюється - господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг.

У звязку з невиконанням Відповідачем 1 своїх зобовязань за Договором оренди обладнання № 0704-2016 року, між Позивачем та Адвокатським бюро «Чернишов Борис Сергійович» був укладений Договір про надання правової допомоги № 10/10 на загальну суму 8 000,00 грн., які Позивачем було сплачено 21.10.2016 року платіжним дорученням № 1769.

17 січня 2017 року між позивачем та Адвокатським бюро «Чернишов Борис Сергійович» була укладена Додаткова угода до Договору про надання правової допомоги № 10/10 від 10.10.2016 року, відповідно до якої була збільшена сума оплати за договором на 40000,00 грн., які позивачем було сплачено 17.01.2017 року платіжним доручення № 43.

Сплачені суми на послуги адвоката позивач просить стягнути з першого відповідача.

Враховуючи вказане та приймаючи до уваги наявні у справі докази, суд вважає за необхідне стягнути з першого відповідача на користь позивача витрати на послуги адвоката пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 45703,40 грн..

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З першого відповідача стягненню підлягає судовий збір у розмірі 36730,92 грн., з другого відповідача - 292,59 грн. судового збору.

Також слід звернути увагу, що сума судового збору у розмірі 1214,38 грн., яка не була доплачена позивачем під час подачі заяви про збільшення позовних вимог, підлягає стягненню з позивача на користь державного бюджету.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 33-34, 38, 43, 47-49, 75, ст. 82-85, Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Центр сертифікації і експертизи насіння та садивного матеріалу" (, юридична адреса: 04112, м. Київ, вул. Олени Теліги, 8) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АЗОТФОСТРЕЙД" (, юридична адреса: 61057, АДРЕСА_1) 113526,68 грн. основного боргу за Договором поставки № 10/04ЯЧ від 10.04.2015 року, 48729,55 грн. пені, 5471,00 грн. 3% річних, 23374,85 грн. інфляційних втрат, 55458,96 грн. витрат на послуги адвоката.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістика та дистрибуція" (, юридична адреса: 61009, м. Харків, вул. Достоєвського, буд. 3) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АЗОТФОСТРЕЙД" (, юридична адреса: 61057, АДРЕСА_1) 5000,00 грн. за Договором поруки № б/н від 10.04.2015 року.

Стягнути з Державного підприємства "Центр сертифікації і експертизи насіння та садивного матеріалу" (, юридична адреса: 04112, м. Київ, вул. Олени Теліги, 8) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АЗОТФОСТРЕЙД" (, юридична адреса: 61057, АДРЕСА_1) 930816,76 грн. основного боргу за Договором поставки № 10/04ПШвід 10.04.2015 року, 211468,77 грн. пені, 39460,00грн. 3% річних, 131013,30грн. інфляційних втрат, 200000,00 грн. витрат на послуги адвоката.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістика та дистрибуція" (, юридична адреса: 61009, м. Харків, вул. Достоєвського, буд. 3) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АЗОТФОСТРЕЙД" (, юридична адреса: 61057, АДРЕСА_1) 5000,00 грн. за Договором поруки № б/н від 10.04.2015 року.

Стягнути з Державного підприємства "Центр сертифікації і експертизи насіння та садивного матеріалу" (, юридична адреса: 04112, м. Київ, вул. Олени Теліги, 8) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АЗОТФОСТРЕЙД" (, юридична адреса: 61057, АДРЕСА_1) 576309,92 грн. основного боргу за Договором поставки № 29/04 від 29.04.2015 року, 37669,32 грн. пені, 6758,00грн. 3% річних, 41140,55 грн. інфляційних втрат, 24776,92 грн. витрат на послуги адвоката.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістика та дистрибуція" (, юридична адреса: 61009, м. Харків, вул. Достоєвського, буд. 3) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АЗОТФОСТРЕЙД" (, юридична адреса: 61057, АДРЕСА_1) 5000,00 грн. за Договором поруки № б/н від 17.05.2015 року.

Стягнути з Державного підприємства "Центр сертифікації і експертизи насіння та садивного матеріалу" (, юридична адреса: 04112, м. Київ, вул. Олени Теліги, 8) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АЗОТФОСТРЕЙД" (, юридична адреса: 61057, АДРЕСА_1) 17500,00грн. основного боргу за Договором оренди обладнання № 0704-2016 від 07.04.2016 року, 350,00 грн. 3% річних, 1258,26 грн. інфляційних втрат, 45703,40 грн. витрат на послуги адвоката.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістика та дистрибуція" (, юридична адреса: 61009, м. Харків, вул. Достоєвського, буд. 3) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АЗОТФОСТРЕЙД" (, юридична адреса: 61057, АДРЕСА_1) 5000,00 грн. за Договором поруки № б/н від 07.04.2016 року.

Стягнути з Державного підприємства "Центр сертифікації і експертизи насіння та садивного матеріалу" (, юридична адреса: 04112, м. Київ, вул. Олени Теліги, 8) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АЗОТФОСТРЕЙД" (, юридична адреса: 61057, АДРЕСА_1) 36731,92 грн. судового збору.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістика та дистрибуція" (, юридична адреса: 61009, м. Харків, вул. Достоєвського, буд. 3) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АЗОТФОСТРЕЙД" (, юридична адреса: 61057, АДРЕСА_1) 292,59 грн. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АЗОТФОСТРЕЙД" (, юридична адреса: 61057, АДРЕСА_1) на на користь державного бюджету України (одержувач коштів - Управління державної казначейської служби у Шевченківському районі м. Харкова, вул. Бакуліна 18, м. Харків, 61166, , рахунок 3003, банк одержувача - Головне управління державної казначейської служби України у Харківській області, МФО 851011, код бюджетної класифікації 22030001) 1214,38 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 13.02.2017 р.

Суддя ОСОБА_4

справа № 922/4036/16