КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2017 р. Справа№ 910/19133/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Мальченко А.О.

Дикунської С.Я.

секретар судового засідання Яценко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕСПОСТАВКА» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2016

у справі № 910/19133/16 (суддя -Головатюк Л.Д.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії Управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕСПОСТАВКА»

про стягнення 115 767, 46 грн.

за участю представників сторін:

від позивача - Дороніна О.М., довіреність №6-58 від 10.01.2017

від відповідача - не з'явились

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз» в особі філії Управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз» (позивач у справі) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕСПОСТАВКА» (відповідач у справі) про стягнення 115 767, 46 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за договором купівлі-продажу № від 08.12.2015, а саме щодо порушення строків та обсягу поставки визначеного договором товару, що відповідно до договору є підставою для покладення на Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕСПОСТАВКА» відповідальності, зокрема стягнення 44 101,12 грн пені, 7% штрафу в сумі 16 777,74 грн та 10% штрафу в сумі 54 888,60 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.11.2016 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕСПОСТАВКА» на користь Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії Управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз» пеню в сумі 16 777,74 грн, 10 % штраф в сумі 54 888,60 грн, 7% штрафу в сумі 16 777,74 грн та 1736 грн. 51 коп. судового збору.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що позивачем доведено, а відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами факту прострочення поставки товару, а відтак правомірність заявлених вимог про стягнення пені та штрафу згідно п.10.1. договору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕСПОСТАВКА» подав апеляційну скаргу № 07/12 від 07.12.2016, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2016 та припинити провадження у справі. Затвердити мирову угоду між Публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз» в особі філії Управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз» та Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕСПОСТАВКА».

В апеляційній скарзі відповідач посилається на намір сторін укласти мирову угоду та врегулювати спір відповідно до ст. 78 ГПК України у зв'язку з чим, просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2016 та припинити провадження у справі у зв'язку з укладенням мирової угоди.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.12.2016 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕСПОСТАВКА» прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Жук Г.А., судді - Мальченко А.О., Дикунська С.Я. та призначено розгляд справи на 01.02.2017.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.02.2017 у зв'язку з неявкою у судове засідання представників апелянта відкладено розгляд справи на 22.02.2017 відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 77 ГПК України.

У судовому засіданні 22.02.2017 представник відповідача заперечив проти доводів апеляційної скарги та просить рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2016 залишити без змін.

Представники апелянта повторно не з'явились у судове засідання, про причини неявки не повідомили, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд апеляційної інстанції, враховуючи належне повідомлення учасників про дату і час розгляду справи, з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги на рішення суду, враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони, зважаючи на відсутність клопотань про відкладення розгляду справи з поданням відповідних доказів, зважаючи на те, що неявка представників відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників апелянта.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

08.12.2015 між Публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз» в особі УМГ «Львівтрансгаз» (позивач у справі, покупець за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕСПОСТАВКА» (відповідач у справі, продавець за договором) укладено договір купівлі-продажу, відповідно до п. 1.1. якого продавець, який є власником товару, зобов'язався поставити і передати його у власність, а покупець зобов'язався прийняти і оплатити його на умовах цього договору.

Згідно з п.1.2. договору найменування «Прокат плоский холодного волочильний зі сталі, без покриву, завширшки менше ніж 600 мм (24.32.1)», кількість і ціни товару, що є предметом договору обумовлюються в специфікації, яка є невід'ємною частиною цього договору та технічних вимог що є складовою тендерної документації.

Відповідно до п.6.1.-6.2. договору ціна за одиницю товару передбачена специфікацією. Загальна ціна договору становить 548 886,00 грн.

Як передбачено п. 5.1., 5.2. договору (в редакції Угоди №2 від 08.12.2015) товар повинен бути повністю поставленим покупцю в термін до 30.06.2016, на умовах СРТ Центральний склад с. Угерсько, Стрийського р-ну, Львівської області, згідно вимог Міжнародних правил щодо тлумачення термінів «ІНКОТЕРМС» в редакції 2010. Датою поставки вважається дата підписання сторонами Акту прийому-передачі.

Договір відповідно до п. 9.1. (в редакції Угоди №1 від 08.12.2015) вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до 30.06.2016, а в частині розрахунків - до повного виконання.

Як свідчать матеріали справи, ТОВ «БІЗНЕСПОСТАВКА» на виконання умов договору передало у власність позивача товар на загальну суму 239 682,06 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи накладними №164 від 30.12.2015 та №29 від 22.03.2016, які підписані уповноваженими представниками сторін (а.с. 46-47), доказів передачі всієї кількості товару, який передбачений умовами договору відповідач суду не надав. Таким чином, товар на суму 309 203,94 грн, який відповідач повинен був поставити до 30.06.2016 ТОВ «БІЗНЕСПОСТАВКА» покупцю.

У зв'язку з тим, що відповідач не поставив у визначений договором строк товар у кількості, яка встановлена умовами договору, Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз» в особі філії Управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз» звернулось до суду з вимогами про притягнення відповідача до відповідальності, передбаченої договором за вчинення порушення господарського зобов'язання.

Колегією суддів встановлено, що за свою правовою природою укладений між сторонами договір є договором купівлі-продажу, відповідно до якого в силу ст. 655 ЦК України одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 663 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні. (ч. 1 ст. 669 ЦК України).

Як визначено п. 1 ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як передбачено ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, факт невиконання відповідачем у визначений договором строк зобов'язання щодо передачі покупцю товару у встановлений строк та кількості належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, що відповідно є підставою для застосування до винної особи відповідальності, яка передбачена умовами договору.

Частиною 1 ст. 216 ГК України унормовано, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ч. 2 ст. 217 ГК України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Сторонами на основі вільного волевиявлення, враховуючи принцип свободи договору, у п. 10.1 договору узгоджено, що у разі порушення з вини продавця строків поставки товарів, передбачених цим договором, продавець сплачує покупцю неустойку в розмірі, встановленому абз. 3 п. 2 ст 231 ГК України, окрім того, за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 10% від суми договору, визначеної в п. 6.2. договору.

Частиною 2 ст. 231 ГК України визначено, що у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

На підставі зазначеного пункту договору позивач просив стягнути з відповідача: 44 101,12 грн пені, 7% штрафу в сумі 16 777,74 грн (за прострочення поставки понад тридцять днів) та 10% штрафу (додатково за прострочення поставки понад тридцять днів) в сумі 54 888,60 грн.

Колегія суддів, дослідивши умови договору звертає увагу на те, що, передбачені ст.. 231 ГК України пеня в розмірі 0,1% та штраф 7% у разі прострочення поставки понад тридцять днів відносяться до неустойки, застосування якої передбачено саме приписами законодавства та умовами укладеного договору.

Особливістю штрафу, як виду відповідальності є його одноразове застосування за вчинене суб'єктом господарювання порушення, в даному випадку за порушення строків поставки понад тридцять днів.

Згідно ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Так, стаття 231 ГК України, передбачила, що за вчинення такого порушення зобов'язання, як прострочка поставки товару понад тридцять днів, застосовується штраф у розмірі 7% від вартості товарів, з яких допущено прострочення, а тому заявлення позивачем до стягнення такого штрафу (7%) суд апеляційної інстанції вважає правомірним.

Перевіривши розрахунок пені та штрафу в розмірі 7%, колегія суддів вважає, що він здійснений позивачем у відповідності до договору, приписів Господарського кодексу України та є арифметично вірним, а тому висновок Господарського суду міста Києва про стягнення з відповідача 44 101,12 грн пені та 7% штрафу в сумі 16 777,74 грн є правомірним та обґрунтованим.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що одночасне стягнення з відповідача ще штрафу у розмірі 10%, який передбачений договором за теж саме порушення, а саме за прострочку поставки товару понад тридцять днів, є необґрунтованим та таким, що суперечить приписам чинного законодавства.

Оскільки, штраф як міра відповідальності, може бути застосований одноразово за вчинення одного правопорушення, в погодженому сторонами розмірі, а саме який визначений статтею 231 ГК України, то апеляційний господарський суд вважає безпідставним стягнення з відповідача 54 888,60 грн штрафу (10%) додатково за теж саме порушення. Таким чином, рішення Господарського суд міста Києва в частині стягнення з ТОВ «БІЗНЕСПОСТАВКА» 54 888,60 грн штрафу (10%) підлягає скасуванню та прийняттю в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовної вимоги.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів, керуючись ст.ст. 103, 104 ГПК України, дійшла висновку про скасування рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2016 у справі №910/19133/16 в частині стягнення 54 888,60 грн штрафу та визнає правомірним та обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕСПОСТАВКА» на користь Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії Управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз» пеню в сумі 44 101,12 грн, 7% штрафу в сумі 16 777, 74 грн. В іншій частині позову суд відмовляє.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на намір сторін укласти мирову угоду щодо спору, який є предметом розгляду у даній справі. Однак, відповідач не надав ні тексту мирової угоди, ні доказів її підписання між сторонами на момент прийняття місцевим господарським судом рішення у справі. Колегія суддів звертає увагу, що згідно з частиною 1 ст 90 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених розділом ХІІ ГПК України. Норми ГПК щодо вчинення господарським судом першої інстанції певних процесуальних дій не застосовуються судом апеляційної інстанції у випадках, коли відповідною нормою ГПК прямо передбачено, що процесуальна дія вчиняється лише до прийняття рішення, зокрема, апеляційна інстанції не застосовує положення ГПК щодо затвердження господарським судом мирової угоди.

Враховуючи те, що апелянт просив апеляційний господарський суд скасувати рішення суду першої інстанції та припинити провадження у справі і затвердити мирову угоду, що суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог чинного ГПК України, позбавлений права вчиняти, то відповідно апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕСПОСТАВКА» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2016 у справі №910/19133/16 задоволенню не підлягає.

Враховуючи вимоги ст. 49 Господарського процесуального кодексу України та часткове задоволення позовних вимог, судовий збір за подання позову покладається на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, п. 2 ч. 1 ст. 103, п. 3 ч. 1 ст. 104, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕСПОСТАВКА» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2016 у справі №910/19133/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2016 у справі №910/19133/16 скасувати частково, резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції:

«1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕСПОСТАВКА» (03150, м. Київ, вул. Анрі Барбюса, буд. 5-Б, офіс 11, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії Управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз» (79053, м. Львів, вул. І.Рубчака, буд. 3, ) пеню в сумі 44 101 (сорок чотири тисячі сто одна) грн. 12 коп., 7% штраф в сумі 16 777 (шістнадцять тисяч сімсот сімдесят сім) грн 74 коп., 913 (дев'ятсот тринадцять) грн. 18 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.»

3. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ на виконання постанови Київського апеляційного господарського суду.

4. Справу №910/19133/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді А.О. Мальченко

С.Я. Дикунська