ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22.02.2017 Справа № 920/1190/16

За позовом: Публічного акціонерного товариства «Сумиобленерго», м. Суми

до відповідача: Глухівського комунального виробничого управління водогінно-каналізаційного господарства, м. Глухів Сумської області

про стягнення 31 693 грн. 75 коп.

Суддя Джепа Ю.А.

За участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1 (довіреність № 10-19/17-Д/01 від 10.01.2017)

відповідача ОСОБА_2 (довіреність № 17/1-09 від 12.02.2017)

при секретарі судового засідання Осокіній А.М.

В судовому засіданні, розпочатому 14.02.2017, відповідно до вимог ст. 77 Господарського процесуального кодексу України за згодою представників сторін оголошувалась перерва до 22.02.2017 до 14 год. 15 хв.

Суть спору: позивач відповідно до вимог позовної заяви просить суд стягнути з відповідача на свою користь збитки у розмірі 31 693 грн. 75 коп., спричинені неподанням відповідачем податкових накладних у порядку, передбаченому Податковим кодексом України; стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у сумі 1378 грн. 00 коп.

Відповідач подав відзив на позовну заяву від 16.01.2017 та додатковий відзив на позовну наяву від 17.02.2017, проти вимог позивача заперечує та вважає їх необґрунтованими.

20.02.2017 до суду надійшли додаткові письмові пояснення представника позивача, у яких наведене правове обґрунтування правомірності позовних вимог.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, у свою чергу, представник відповідача наполягав на відмові позивачеві у задоволенні його вимог.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши подані докази та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

06.10.2009 між сторонами у справі був укладений договір № 49 про відпуск води з комунального водогону та прийому стоків у комунальну каналізацію.

01.07.2016 між сторонами у справі було укладено договір № 0107/24 про надання послуг з централізованого водопостачання холодної води та водовідведення.

За умовами вищезазначених договорів відповідач надавав позивачеві обумовлені цими договорами послуги на загальну суму 184 614,16 грн. (у тому числі ПДВ 30 769,04 грн.). Факт надання послуг підтверджується наявними у справі копіями відповідних актів приймання-передачі. За надані послуги позивач сплатив відповідачеві обумовлену суму, що також підтверджено матеріалами справи (відповідними платіжними дорученнями, копії яких додано до матеріалів справи).

Судом також встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір на виконання робіт з монтажу та демонтажу запірної арматури від 22.08.2016 та договір підряду на встановлення водомірних лічильників від 22.08.2016.

Відповідно до умов зазначених договорів відповідачем виконані роботи на загальну суму 5 387,28 грн. (у тому числі ПДВ - 897,88 грн.), що підтверджується актами приймання-передачі виконаних робіт № 88 від 31.08.2016 на суму 3 078,18 грн. (у тому числі ПДВ - 513,03 грн.) та № 87 від 31.08.2016 на суму 2309,1 грн. (у тому числі ПДВ - 384,85 грн.)

Оплата вказаних робіт здійснена позивачем у сумі 5 387,28 грн. відповідно до платіжних доручень № 263 від 02.09.2016 та № 254 від 02.09.2016.

Також відповідачем була надана позивачеві послуга з видачі технічних умов на водомірні лічильники, що підтверджується актом № 39 від 18.09.2015 на суму 160,98 грн. (у тому числі ПДВ - 26,83 грн.), оплата за яку здійснена позивачем за платіжним дорученням № 276 від 29.09.2015.

Таким чином, матеріалами справи підтверджений факт перерахування позивачем на користь відповідача грошових коштів за виконані роботи (надані послуги) на загальну суму 190 162,42 грн. (у тому числі ПДВ - 31 693,75 грн.).

Як зазначав позивач, ПАТ «Сумиобленерго» та відповідач є платниками податку на додану вартість. Всі вищезазначені операції є об'єктом оподаткування і оподатковуються за ставкою 20 %.

Однак, як вказував позивач, відповідач, у порушення вимог податкового законодавства України, за вищезазначеними операціями на суму 190 162,42 грн. не здійснив реєстрацію податкових накладних у порядку, передбаченому Податковим кодексом України, чим позбавив позивача права на включення суми ПДВ у розмірі 31 693,75 грн. до податкового кредиту та, відповідно, можливості зменшення суми своїх податкових зобовязань з ПДВ, оскільки згідно з вимогами п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України відсутність факту реєстрації платником податку продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту.

Відповідач доводи позивача не визнав та зазначав, що згідно абз. 13-15 п.201.10. ст.201 ПК України порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних встановлюється Кабінетом Міністрів України. Позивач як покупець має право звіряти дані отриманої податкової накладної на відповідність із даними Єдиного реєстру податкових накладних. Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період. У разі відмови продавця робіт/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника. Таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або порушено порядок її заповнення та/або порядок реєстрації в Єдиному реєстрі. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Тобто, відповідач вважає, що порушення ним порядку заповнення накладної, не позбавляло позивача права на включення спірної суми до податкового кредиту, а зумовлювало нарахування такої суми необхідністю додання до податкової декларації за звітний податковий період заяви із скаргою, у звязку з чим відповідач вважає предявлення позивачем вимог про стягнення з нього відповідних сум збитків у розмірі 31 693,75 грн. передчасним та безпідставним.

Однак суд не може погодитись з такою позицією відповідача з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до частини 1 ст. 1166 вищевказаного Кодексу майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини 2 ст. 224 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, зроблені управленною стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобовязання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Грошовим вираженням шкоди є збитки, до складу яких згідно з частиною першою статті 225 Господарського кодексу України включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідна наявність всіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка боржника, яка полягає у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання; наявність шкоди (збитки - це грошове вираження шкоди); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина боржника.

Суд вбачає наявність у спірних правовідносинах усіх чотирьох елементів відповідальності, що обґрунтовується наступним.

Відповідно до абзацу першого пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Так, згідно абзацу 11 пункту 201.10 статті 201 ПК України реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) має бути здійснена протягом 15 календарних днів, наступних за датою виникнення податкових зобов'язань, відображених у відповідних податкових накладних та/або розрахунках коригування. У разі порушення цього терміну застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Відповідач не здійснив реєстрацію податкових накладних у визначений податковим законодавством строк, а також не надав суду доказів належного виконання цього обовязку, якими можуть бути підтвердження з ЄРПН про прийняття податкової накладної.

Відповідно до абзацу 4 пункту 201.10 статті 201 ПК України підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Механізм внесення відомостей, що містяться у податковій накладній та/або розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до неї до Єдиного реєстру податкових накладних, звіряння даних, що містяться у виданих платникам податку на додану вартість - отримувачам (покупцям) товарів (послуг) податкових накладних та/або розрахунку коригування, з відомостями, які містяться у цьому реєстрі, визначає Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1246 від 29.12.2010.

Згідно пункту 13 Порядку з метою отримання інформації, що міститься у Реєстрі, платник податку складає запит за допомогою спеціалізованого програмного забезпечення в електронному вигляді у форматі (відповідно до стандарту), затвердженому в установленому порядку, та надсилає його засобами телекомунікаційного зв'язку ДФС, у звязку з чим позивачу надана можливість отримувати з Єдиного реєстру податкових накладних виключно інформацію, що стосується зареєстрованих податкових накладних та/або розрахунку коригування. У даній ситуації лише квитанції з ЄРПН, в яких зазначена дата реєстрації податкової накладної, можуть бути належним доказом виконання відповідачем передбачених податковим законодавством обовязків, проте такі докази суду не були надані.

На підтвердження фактів відсутності реєстрації протягом серпня 2015 року - листопада 2016 року податкових накладних відповідачем на суму ПДВ 31 693 грн. 75 коп., ПАТ «Сумиобленерго» було надано суду копії сформованих у вказаних звітних періодах розшифровок податкового кредиту в розрізі контрагентів (Розділ II Додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість), після дослідження судом яких встановлена відсутність у даному розділі розшифровок («Податковий кредит») ІПН Глухівського КВУВКГ 41), що свідчить про нездійснення відповідачем реєстрації податкових накладних, складених за наслідками господарських операцій між сторонами у справі.

Позивач і відповідач є зареєстрованими в установленому порядку платниками податку на додану вартість.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Таким чином, суми ПДВ, які позивач сплатив відповідачеві у складі оплати наданих останнім послуг та виконаних робіт, мали бути додані позивачем до складу податкового кредиту у відповідних звітних періодах згідно встановленого податковим законодавством порядку.

Наданими суду доказами (розшифровки податкового кредиту в розрізі контрагентів, що є розділом II Додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість) підтверджується відсутність сплачених за надані відповідачем послуги суми ПДВ (31693,75 грн.) у складі податкового кредиту, що визначався ПАТ «Сумиобленерго» у відповідних звітних періодах.

Відповідно до вимог пункту 200.1 статті 200 ПК України позивач був зобовязаний розрахувати суму ПДВ, яка підлягала сплаті до державного бюджету, без врахування суми ПДВ, яка б за умови належного виконання відповідачем встановлених ПК України обовязків повинна була включатися до складу податкового кредиту.

Внаслідок цього позивачем було сплачено протягом серпня 2015 року - вересня 2016 року до Державного бюджету України таку суму ПДВ, яка в результаті виявилася більшою на 31693,75 грн. від тієї, що могла б бути сплачена за умови віднесення вказаної суми до складу податкового кредиту в цих же звітних періодах.

Таким чином, позивачем були понесені додаткові витрати у розмірі 31693,75 грн., що полягали у завищенні суми ПДВ, яка підлягає сплаті до бюджету.

Суд вважає помилковим посилання відповідача на лист Державної фіскальної служби України № 14194/6/99-99-15-03-02-15 від 29.06.2016, у якому зазначено, що підставою для нарахування сум податку, що відносяться до складу податкового кредиту, без отримання податкової накладної, у відповідності до положень пункту 201.11 статті 201 Податкового кодексу України може бути, зокрема, рахунок, який виставляється платнику податку за надані послуги, вартість яких визначається за показниками приладів обліку, та містить загальну суму платежу, суму податку і податковий номер продавця.

Так, твердження відповідача про можливість ПАТ «Сумиобленерго» здійснювати нарахування сум податкового кредиту на підставі цієї норми є безпідставним, оскільки матеріалами справи підтверджується, що водомірні лічильники (тобто прилади обліку надання послуг з водопостачання та водовідведення) були встановлені лише 22.08.2016, що підтверджується копією договору підряду № 21/08 від 22.08.2016, яка міститься у матеріалах справи. Відтак, протягом серпня 2015 року серпня 2016 року відповідачем виставлялися рахунки за надані послуги не за показаннями приладів обліку, а на підставі норм споживання холодної води (746 куб. м. на місяць), що підтверджується копіями наданих суду рахунків. Зазначені обставини виключають можливість застосування ПАТ «Сумиобленерго» передбаченого пунктом 201.11 статті 201 ПК України винятку щодо можливості віднесення сум ПДВ до складу податкового кредиту за відсутності зареєстрованої податкової накладної.

Необґрунтованими суд вважає також твердження відповідача про існуючу можливість ПАТ «Сумиобленерго» здійснити нарахування сум ПДВ до складу податкового періоду на підставі листа ДФС № 14194/6/99-99-15-03-02-15 від 29.06.2016 шляхом подання протягом 365 днів заяви із скаргою на постачальника, який відмовився надати податкову накладну або порушив порядок її заповнення та реєстрації, оскільки подання такої заяви не є підставою для віднесення сум ПДВ до складу податкового кредиту за податковою накладною, щодо якої таку скаргу складено, про що чітко зазначає у своєму листі ДФС.

У абзаці 4 пункту 198.6 статті 198 ПК України зазначено, що у разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної.

Суд звертає увагу, що це загальне правило стосується виключно випадків своєчасної реєстрації податкових накладних, що не було зроблено відповідачем, та з урахуванням пропуску встановленого абзацом 11 пункту 201.10 статті 201 ПК України строку на даний час є неможливим, через що відповідач припустився хибного висновку, повязавши факт подання заяви із скаргою на бездіяльність позивача із виникненням права на віднесення сум податку до податкового кредиту.

Натомість відповідно до абзаців 5-7 пункту 198.6 статті 198 ПК України (в редакції, яка діяла до 01.01.2017) суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) з порушенням терміну реєстрації, відносяться до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше:

- ніж через 365 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних;

- для платників податку, що застосовують касовий метод - ніж через 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка платника податку.

Відповідно до вимог пункту 44 Підрозділу 2 Розділу XX «Перехідні положення» ПАТ «Сумиобленерго» зобовязане визначати дату виникнення податкових зобов'язань та податкового кредиту за касовим методом. Таким чином, факт припинення права позивача на віднесення до складу податкового кредиту сум ПДВ за послуги, які були надані відповідачем, пов'язаний виключно зі спливом 60-денного строку від дати списання коштів з банківського рахунка (який станом на дату подання позовної заяви вже закінчився), а не з датою складення податкових накладних, які відповідач не зареєстрував взагалі.

Отже, лише наявність у ЄРПН своєчасно зареєстрованої або зареєстрованої протягом 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка ПАТ «Сумиобленерго» податкової накладної дозволило б позивачу віднести у податковій декларації відповідні суми податку до складу податкового кредиту.

Судом у ході розгляду даної справи встановлено, що протягом серпня 2015 - вересня 2016 року ПАТ «Сумиобленерго» зверталось з листами до Глухівського КВУВКГ про необхідність своєчасної реєстрації податкових накладних та попередження завдання позивачеві матеріальних збитків внаслідок їх несвоєчасної реєстрації, а також подавав при формуванні податкових декларацій заяви про порушення відповідачем порядку реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму ПДВ 31 693 грн. 75 коп.

Відповідач, у свою чергу, у листах-відповідях посилався на відсутність на його рахунку в Єдиному реєстрі податкових накладних коштів в обсязі, необхідному для реєстрації податкових накладних.

Суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відтак, посилання відповідача на відсутність коштів на своєму рахунку в обсязі, необхідному для реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, як на підставу непроведення їх реєстрації, відповідно до частини 2 статті 218 ГК України суд не може визнати підставою для звільнення відповідача від обовязку щодо відшкодування збитків.

Отже, встановивши обставини справи та керуючись вищевказаними нормами Податкового кодексу України у відповідній редакції, суд дійшов висновку, що відповідач в порушення ст. 201 Податкового кодексу України не зареєстрував в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні, складені за наслідками господарських операцій з позивачем на загальну суму 190162,42 грн., при цьому, не вчинив на вимогу позивача дій щодо виправлення допущеного ним порушення в установлений законом спосіб, що призвело до позбавлення позивача можливості віднесення сплачених у складі вартості робіт (послуг) сум ПДВ до податкового кредиту та призвело до додаткових витрат по погашенню податкових зобов'язань позивача в сумі 31 693,75 грн. Таким чином, суд зазначає про наявність у даному випадку усіх елементів правопорушення, наслідком якого є застосування до порушника такої міри відповідальності як зобовязання відшкодувати спричинені збитки, а відтак, про правомірність вимог позивача та про їх задоволення шляхом стягнення на його користь з відповідача 31693,75 грн. збитків.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України позивачу за рахунок відповідача відшкодовуються витрати по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст. 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Глухівського комунального виробничого управління водогінно-каналізаційного господарства (41400, Сумська область, м. Глухів, вул. Благодатна, 19; ) на користь Публічного акціонерного товариства «Сумиобленерго» (40035, м. Суми, вул. І.Сірка, 7; ) збитки у розмірі 31 693 грн. 75 коп., витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378 грн. 00 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 24.02.2017.

Суддя Ю.А.Джепа