ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2017р. Справа№ 914/3120/16

За позовом: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ,

до відповідача: Комунального підприємства «Жовкватеплоенерго», м.Жовква, Львівська область,

про стягнення інфляційних втрат, трьох відсотків річних та пені за неналежне виконання грошового зобовязання.

Суддя Яворський Б.І.

при секретарі Прокопів І.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1,

від відповідача: ОСОБА_2,

На розгляд господарського суду Публічним акціонерним товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» подано позов до Комунального підприємства «Жовкватеплоенерго» про стягнення інфляційних втрат, трьох відсотків річних та пені за неналежне виконання грошового зобовязання.

Ухвалою суду від 09.12.2016р. провадження у справі порушено, розгляд справи призначено на 20.12.2016р. Рух справи відображено у відповідних ухвалах суду. У судовому засіданні 24.01.2017р. оголошувалася перерва. Ухвалою суду від 08.02.2017р. строк розгляду справи продовжувався на 15 днів.

У судове засідання 22.02.2017р. представник позивача зявився, заявлені позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, запереченні на відзив та запереченні на клопотання про зменшення пені. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідачем невчасно та не у повному обсязі здійснювався розрахунок за отриманий природний газ за договором №2122/15-ТЕ-21 від 04.12.2014р., тому позивач скористався своїм правом і нарахував відповідачу 136 032,01 грн. пені, 8 637,20 грн. 3% річних та 49 735,19 грн. інфляційних втрат.

У судовому засіданні 22.02.2017р. представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у запереченні та доповненні до заперечення, зазначивши таке. Заборгованість відповідача перед позивачем за договором №2122/15-ТЕ-21 від 04.12.2014р. була повністю погашена 15.02.2016р. 30.11.2016р. набрав чинності ЗУ Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії, відповідно до ч.3 ст.7 якого на заборгованість, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка, інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом. Оскільки заборгованість відповідачем була погашена до набрання чинності згаданим вище законом, предмет спору на момент порушення провадження у даній справі відсутній, а тому позивачу слід відмовити у позові.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, повно, всебічно і обєктивно зясувавши усі обставини справи в їх сукупності, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено таке.

04.12.2014 року між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (продавець, позивач у справі) та Комунальним підприємством «Жовкватеплоенерго» (покупець, відповідач у справі) укладено договір № №2122/15-ТЕ-21купівлі-продажу природного газу.

Згідно п. 6.1 договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу, що містяться у матеріалах справи. Покупець здійснив оплату за отриманий газ, однак із затримкою (остання оплата була у лютому 2016р.).

На виконання умов договору, продавець протягом січня-квітня 2015р. та жовтня-грудня 2015р. передав у власність покупця природний газ на загальну суму 2 942 059,14грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Зобов'язанням є це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст.509 ЦК України).

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Аналогічне положення містить ст. 193 Господарського кодексу України, де зазначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання умов Договору №2122/15-ТЕ-21 купівлі-продажу природного газу від 04.12.2014 року, позивач передав у власність покупця природний газ на загальну суму 2 942 059,14грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Відповідно до п. 6.1 договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Як стверджує позивач, свої договірні зобовязання відповідач виконав з порушенням строку.

Згідно п. 7.2 договору, у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору Продавець має право не здійснювати поставку газу Покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1 цього договору він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

За несвоєчасне виконання договірних зобовязань, позивачем нарахована пеня у розмірі 136 032,01 грн., а на підставі ст. 625 ЦК України - 8 637,20 грн. 3% річних та 49 735,19 грн. інфляційних втрат.

Відповідач заперечив проти правомірності позовних вимог щодо стягнення пені, інфляційних та трьох відсотків річних з посиланням на Законом України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії, яким передбачено, що на заборгованість, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка, інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

З даного приводу суд звертає увагу позивача на таке.

Відповідно до ст. 2 Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії від 03.11.2016 року, що набрав чинності 30.11.2016 року, його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Згідно положень ч.3 ст. 7 зазначеного Закону на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Як вже зазначалося раніше, Закон України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії від 03.11.2016 року, набрав чинності 30.11.2016 року, а заборгованість за природний газ, використаний відповідачем для виробництва теплової енергії, що споживається населенням, була погашена 31.12.2015 року, тобто задовго до набрання чинності Законом. Отже, на зазначену заборгованість поширюється дія статті 7 зазначеного вище Закону.

КП «Жовкватеплоенерго» звертався до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України стосовно врегулювання заборгованості підприємства на підставі ЗУ «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії». Листом №81102-357-17 від 20.02.2017р. Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України повідомило КП «Жовкватеплоенерго» про те, що нараховані на погашену підприємством заборгованість за спожитий природний газ неустойки, інфляційні втрати, проценти річних підлягають списанню на підставі ч.3 ст.7 згаданого вище Закону.

Крім того, слід звернути увагу, що позовна заява про стягнення заборгованості була скерована позивачем до суду 02.12.2016 року, тобто, після набрання чинності Законом України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії від 03.11.2016 року. Отже, на момент подачі позовної заяви підстави для нарахування позивачем пені, 3% річних та інфляційних втрат були відсутні, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладене, суд вважає що позовні вимоги необґрунтовані і не підлягають до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 12, 33, 34, 35, 44, 49, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

У судовому засіданні 22.02.2017р. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення, повний текст складений та підписаний 23.02.2017 р.

Суддя Яворський Б.І.