ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2017 р.Справа № 922/4461/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Сланова М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Харків
до Приватного акціонерного товариства "Верифікаційни проекти", м. Харків
про стягнення 531335,00 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, на підставі паспорту;

відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Верифікаційні проекти" про стягнення заборгованості за надані послуги з правової допомоги за договором № 8 від 23.06.2015 року та договору № 8/1 від 24.06.2016 року. Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.

Разом із позовною заявою позивачем було подано заяву про забезпечення позову.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23 грудня 2016 року було прийнято вказану позовну заяву, порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 30 січня 2017 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 26.01.2017 року представник позивача надав письмові пояснення разом із документами для долучення до матеріалів справи (вх. № 2537).

Через канцелярію господарського суду Харківської області 30.01.2017 року представник відповідача надав клопотання (вх. № 2874) про відкладення розгляду справи, з метою надання можливості ознайомитись із матеріалами справи та надати відзив по справі.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 30.01.2017 року розгляд справи було відкладено на 13.02.2017 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 10.02.2017 року від позивача супровідним листом (вх. № 4633) надійшло клопотання про фіксування судового процесу технічними засобами; клопотання про здійснення господарського провадження у закритому судовому засіданні; клопотання про звільнення від сплати судового збору; клопотання про витребування інформації та копії документів.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13.02.2017 року відмовлено в задоволенні клопотанні про звільнення від сплати судового збору та повернуто заяву про збільшення позовних вимог.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13.02.2017 року відмовлено в задоволенні клопотання про здійснення господарського провадження у закритому судовому засіданні.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13.02.2017 року розгляд справи було відкладено на 21.02.2017 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 14.02.2017 року позивач надав заяву про відвід судді Добрелі Н.С. (вх. № 13).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21.02.2017 року відмовлено в задоволенні заяви позивача про відвід судді Добрелі Н.С.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 20.02.2017 року позивач надав заяву про збільшення розміру позовних вимог (вх. №5611). У своїй заяві позивач просить суд стягнути з відповідача 2156215,95 грн. заборгованості, з яких 391685,00 грн. за правову допомогу, 242725,00 грн. штрафу та 1521805,95 грн. пеня 3%. Крім того позивачем було подано клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21.02.2017 року відмовлено в задоволенні клопотанні про звільнення від сплати судового збору та повернуто заяву про збільшення позовних вимог.

В судовому засіданні 21.02.2017 року судом оголошено перерву до 22.02.2017 року.

Запис розгляду судової справи здійснювався за допомогою технічних засобів, а саме: КП "Діловодство спеціалізованого суду". Для архівного оригіналу звукозапису надано диск CD-R, серійний номер СICX - 10035.

Через канцелярію господарського суду Харківської області (електронною поштою) 21.02.2017 року від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з його хворобою та перебуванням на лікарняному.

Позивач у судовому засіданні 22.02.2017 року підтримав заяву про вжиття заходів забезпечення позову, підтримував позовні вимоги, просив суд позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання 22.02.2017 року не з'явився, документів, витребуваних судом та відзиву на позовну заяву не надав. Про час і місце судового засідання повідомлений належним чином.

Суд, розглянувши заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову, зазначає наступне.

Статтею 65 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що з метою забезпечення правильного і своєчасного вирішення господарського пору суддя вчиняє в необхідних випадках такі дії по підготовці справи до розгляду, зокрема, вирішує питання про вжиття заходів до забезпечення позову.

Відповідно до ст. 66 Господарського процесуального кодексу України, за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи суд має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом розгляду даної справи є стягнення заборгованості в розмірі 288 610,00 грн. та штрафу в розмірі 242 725,00 грн. за неналежне виконання умов договорів про надання правової допомоги №8 від 23.06.2015 року та №8/1 від 24.06.2016 року.

В той час, як позивач у своїй заяві про вжиття заходів вжиття забезпечення позову просить суд заборонити відчуження нежитлового приміщення - офіс №1, загальною площею 133,1 кв. м, яке розташоване за адресою: проспект Леніна, будинок 51/50, м. Євпаторія, Автономна Республіка Крим, реєстраційний номер майна - 23303295 та підземного гаражу №72, загальною площею 19,6 кв. м, який розташований за адресою: проспект Леніна, будинок 51/50, корпус 2, гараж 72, м. Євпаторія, Автономна Республіка Крим, реєстраційний номер майна - 34675542.

В обґрунтування заборони відчуження вказаного майна, позивач посилається на те, що відповідач тривалий час не виконує умови Договорів про надання правової допомоги №8 від 23.06.2015 року та №8/1 від 24.06.2016 року. Вважає, що існує реальна загроза невиконання та утруднення виконання можливого рішення суду, а відчуження ним нерухомого майна взагалі призведе до неможливості задоволення матеріально-правових вимог.

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" №16 від 26.12.2011р. визначено, що у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Згідно ст. 67 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується, зокрема, накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві, забороною відповідачеві вчиняти певні дії, що стосуються предмету спору.

Виходячи з аналізу діючої норми, суд зазначає, що предмет розгляду заяви про вжиття заходів забезпечення позову повинен стосуватися предмету розгляду спору.

В даному випадку, суд, вважає за необхідне зазначити, що предметом позову по справі №922/4461/16 є стягнення коштів, а предметом розгляду заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову є заборона відчуження нерухомого майна.

Також, позивачем не надано доказів про відкриття поточних рахунків у фінансових установах банку відповідача та доказів відсутності коштів на відповідних рахунках.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

З інформації, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вбачається, що станом на 22.02.2017 року ПрАТ "Верифікаційні проекти" не перебуває в стані припинення та проти нього не порушено справу про банкрутство.

Враховуючи викладене, суд, керуючись статтями 66, 67, 68 Господарського процесуального кодексу України, вважає за необхідне у застосуванні заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження нежитлового приміщення - офіс №1, загальною площею 133,1 кв. м та підземного гаражу №72, загальною площею 19,6 кв. м відмовити, оскільки позивачем не надано доказів відсутності коштів на рахунках відповідача, а також не надано доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

З урахуванням викладеного, суд не вбачає підстав для задоволення заяви відповідача про вжиття заходів до забезпечення позову та вважає за необхідне відмовити у її задоволенні.

Суд, розглянувши клопотання позивача про витребування інформації та копії документів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 38 Господарсько процесуального кодексу України передбачено, що сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено:

1) який доказ витребовується;

2) обставини, що перешкоджають його наданню;

3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація;

4) обставини, які може підтвердити цей доказ.

Тобто, виходячи з діючої норми статті передбачено, що перш за все сторона яка клопоче щодо витребування доказів повинна довести неможливість самостійно надати доказ, а також обставини, що перешкоджають його наданню, підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація, та обставини, які може підтвердити цей доказ.

В даному випадку предметом позову є стягнення заборгованості за договорами про надання послуг.

В той час, як у клопотанні про витребування доказів, позивач просить суд витребувати інформацію у Голови Державної прикордонної служби України п-на ОСОБА_2 інформацію та копії документів, які містять дані про перетинання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 державного кордону України та витребувати у Київської ОДПІ м. Харкова ГУДФС у Харківській області інформацію про наявність у ПрАТ "Верифікаційні проекти" відкритих рахунків на цінні папери, кошти та інші цінності в установах банків України та іноземних банків.

Відповідачем не наведено обставин, які можуть бути підтверджені вказаними документами та наданою інформацією та доказів того, що дана інформація вплине на вирішення справи по суті.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що клопотання позивача про витребування доказів не містить викладу обставин, які можуть підтвердити цей доказ, у з`язку з чим відмовляє в задоволенні вказаного клопотання.

Щодо клопотання відповідача про відкладання розгляду справи, то суд зазначає наступне.

Згідно ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. При цьому зі змісту норми цієї статті вбачається, що питання про те, що певні обставини перешкоджають розгляду справи, вирішується судом залежно від конкретних обставин справи. Так, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з'явилися в судове засідання, а суд уважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті.

В даному разі на думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення. Крім того, суд приймає до уваги, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, розгляд справи відкладався за клопотанням представника ПрАТ "Верифікаційні проекти" для надання часу ознайомитись із матеріалами справи, надати нові докази тощо). Проте, представник відповідача з матеріалами справи не ознайомлювався, нових доказів відповідачем не надано та про можливість їх надання в майбутньому в клопотанні про відкладення справи не зазначено.

Суд також зазначає, що згідно ч.3 ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи. Подача клопотань спрямованих на штучне затягування судового процесу, суперечить, зокрема, вимогам статті 6 Конвенції про захист праві людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Клопотання представника ПрАТ "Верифікаційні проекти" ОСОБА_4 є необґрунтованим і таким, що не відповідає принципу добросовісності в користуванні процесуальними правами, оскільки в попередньому судовому засіданні 13.02.2017 року був присутній також представник ОСОБА_5 за довіреністю від 20.01.2017 року, який також представляє інтереси ПрАТ "Верифікаційні проекти" у відповідному процесі.

Крім того, суд відмовляючи в задоволенні цього клопотання і вважаючи неповажними причини неявки представника відповідача у судове засідання, керується ч. 1 ст. 28 ГПК України. Згідно її положень справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника. Причини неявки керівника ПрАТ "Верифікаційні проекти" ОСОБА_5 в судове засідання відповідачем за позовом суду не повідомлені.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що з позовною заявою позивач звернувся до суду ще 22.12.2016 року та справа вже розглядається судом впродовж двох місяців, термін розгляду справи закінчується 23.02.2017 року.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України ( Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР ), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Ухвалами господарського суду Харківської області від 23.12.2016 року, 30.01.2017 року та 13.02.2017 року сторони попереджені про розгляд справи за наявними в ній матеріалами у разі неявки представників сторін у судове засідання та ненадання витребуваних судом документів. Враховуючи це, враховуючи також достатність часу, наданого сторонам для підготовки до судового засідання та підготовки витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, вивчивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані позивачем докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Між ФОП ОСОБА_1 (Адвокат) та Приватним акціонерним товариством "Верифікаційні проекти" (Клієнт) було укладено Договір про надання правової допомоги №8 від 23 червня 2015 року (надалі - Договір №8), відповідно до предмету якого Адвокат, в обсязі та на умовах визначених цим Договором, зобов'язався надавати Клієнту правову допомогу щодо здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги, а саме: надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань, правовий супровід діяльності клієнта; складання заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; забезпечення захисту прав, свобод і законних інтересів Клієнта в кримінальному провадженні; представництво інтересів Клієнта в кримінальному провадженні або під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; представництво інтересів Клієнта в судах під час здійснення цивільного, господарського та адміністративного судочинства, а також в інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед фізичними та юридичними особами; представництво інтересів Клієнта в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; надання інших видів правової допомоги, не заборонених законом, а Клієнт, за виконані Адвокатом дії по наданню правової допомоги, зобов'язується сплатити гонорар (винагороду) та фактичні витрати, пов'язані з виконанням цього Договору.

У відповідності до пункту 2.1. Договору №8, Адвокат зобов'язується, зокрема, щомісяця складати та підписувати акти прийому-передачі послуг, а також скласти та підписати акт прийому-передачі послуг, після закінчення строку дії договору, його дострокового припинення за взаємною згодою Сторін чи розірвання на вимогу однієї з Сторін.

Зі змісту пункту 2.4. Договору №8 вбачається, що Клієнт зобов'язаний сплатити гонорар в розмірі та на умовах, визначених цим Договором; щомісяця підписувати акти прийому-передачі послуг не пізніше наступного дня від його отримання, дня закінчення строку дії Договору, його дострокового припинення за взаємною згодою Сторін чи розірвання на вимогу однієї з Сторін.

Розділом 3 Договору №8 сторони погодили ціну Договору та порядок розрахунків.

Положеннями пункту 3.1. Договору №8 передбачено, що за надання правової допомоги Клієнт сплачує Адвокату гонорар (винагороду) в розмірі 665,00 грн. за кожну добу в період дії цього Договору. Загальна сума (ціна) договору складає 242 725,00 грн. Сторони визначили, що розмір гонорару Адвоката не можу бути меншим ніж 250 гривень за одну людино-годину надання Адвокатом правової допомоги за цим Договором та меншим ніж 20615,00 грн. на місяць в період дії Договору.

Фактичні витрати Адвоката, пов'язані з наданням правової дороги, та гонорар Адвоката, сплачуються Клієнтом щомісяця в період дії Договору але сума (ціна) договору повинна бути сплачена , згідно пп. 3.1. п. 3 цього Договору, не пізніше 23.06.2016 року (пункт 3.2. Договору №8).

Пунктом 4.1. Договору №8 передбачено, що він набирає чинності з моменту його підписання та діє до 23.06.2016 року або моменту досягнення позитивного результату, або виконання Адвокатом всіх дій, необхідних для досягнення позитивного результату по справі. На підтвердження факту досягнення позитивного результату або виконання Адвокатом всіх дії, необхідних для досягнення позитивного результату, складається акт прийому-передачі послуг та на вимогу Клієнта надається звіт.

Також, між ФОП ОСОБА_1 (Адвокат) та Приватним акціонерним товариством "Верифікаційні проекти" (Клієнт) було укладено Договір про надання правової допомоги №8/1 від 24 червня 2016 року (далі - Договір №8/1), відповідно до предмету якого Адвокат, в обсязі та на умовах визначених цим Договором, зобов'язався надавати Клієнту правову допомогу щодо здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги, а саме: надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань, правовий супровід діяльності клієнта; складання заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; забезпечення захисту прав, свобод і законних інтересів Клієнта в кримінальному провадженні; представництво інтересів Клієнта в кримінальному провадженні або під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; представництво інтересів Клієнта в судах під час здійснення цивільного, господарського та адміністративного судочинства, а також в інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед фізичними та юридичними особами; представництво інтересів Клієнта в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; надання інших видів правової допомоги, не заборонених законом, а Клієнт, за виконані Адвокатом дії по наданню правової допомоги, зобов'язується сплатити гонорар (винагороду) та фактичні витрати, пов'язані з виконанням цього Договору.

У відповідності до пункту 2.1. Договору №8/1, Адвокат зобов'язується, зокрема, щомісяця складати та підписувати акти прийому-передачі послуг, а також скласти та підписати акт прийому-передачі послуг, після закінчення строку дії договору, його дострокового припинення за взаємною згодою Сторін чи розірвання на вимогу однієї з Сторін.

Зі змісту пункту 2.4. Договору №8/1 вбачається, що Клієнт зобов'язаний сплатити гонорар в розмірі та на умовах, визначених цим Договором; щомісяця підписувати акти прийому-передачі послуг не пізніше наступного дня від його отримання, дня закінчення строку дії Договору, його дострокового припинення за взаємною згодою Сторін чи розірвання на вимогу однієї з Сторін.

Розділом 3 Договору №8/1 сторони погодили ціну Договору та порядок розрахунків.

Положеннями пункту 3.1. Договору №8/1 передбачено, що за надання правової допомоги Клієнт сплачує Адвокату гонорар (винагороду) в розмірі 20615,00 грн. на місяць в період дії Договору Загальна сума (ціна) договору складає 242 725,00 грн. Сторони визначили, що розмір гонорару Адвоката не можу бути меншим ніж 250 гривень за одну людино-годину надання Адвокатом правової допомоги за цим Договором та меншим ніж 20615,00 грн. на місяць в період дії Договору.

Фактичні витрати Адвоката, пов'язані з наданням правової дороги, та гонорар Адвоката, сплачуються Клієнтом щомісяця в період дії Договору не пізніше кожного шостого числа наступного місяця після місяця, в якому було понесені витрати (пункт 3.2. Договору №8/1).

Пунктом 4.1. Договору №8/1 передбачено, що він набирає чинності з моменту його підписання та діє до 23.06.2017 року або моменту досягнення позитивного результату, або виконання Адвокатом всіх дій, необхідних для досягнення позитивного результату по справі. На підтвердження факту досягнення позитивного результату або виконання Адвокатом всіх дії, необхідних для досягнення позитивного результату, складається акт прийому-передачі послуг та на вимогу Клієнта надається звіт.

Як зазначає позивач у позовній заяві, ним на виконання Договору №8 та Договору №8/1 в період з 23.06.2015 року по 29.07.2016 року було надано відповідачу послуги з надання правової допомоги на загальну суму 288 610,00 грн., що підтверджується Актами прийому-передачі послуг від 30 червня 2015 року, від 31 липня 2015 року, від 31 серпня 2015 року, від 30 вересня 2015 року, від 31 жовтня 2015 року, від 30 листопада 2015 року, від 31 грудня 2015 року, від 29 січня 2016 року, від 29 лютого 2016 року, від 31 березня 2016 року, від 30 квітня 2016 року, від 31 травня 2016 року, від 30 червня 2016 року та від 31 липня 2016 року (т. I, арк. с. 142-155).

В свою чергу в порушення умов Договору №8 та Договору №8/1 відповідач взятих на себе зобов'язань не виконав, зокрема, за надання правової допомоги щомісяця не пізніше кожного шостого числа наступного місяця не сплатив гонорар (винагороду) та фактичні витрати в розмірі 288 610,00 грн. Крім того, в порушення умов вищевказаних Договір (пп. 5.6. п. 5), відповідач, без залучення Адвоката, 15.09.2015 р. та 03.11.2015 р. допустив на підприємство правоохоронні органи з питань, що стосуються предмету договору про надання правової допомоги №8 від 23 червня 2015 року, що передбачає сплату штрафу в розмірі 242 725,00 грн. не пізніше шостого числа наступного місяця, в якому стався зазначений у даному пунктів випадок.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених ГПК України заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Згідно приписів статей 6, 627, 628, 638 Цивільного кодексу України сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір про надання правової допомоги №8 від 23 червня 2015 року та Договір про надання правової допомоги №8/1 від 23 червня 2016 року є підставами для виникнення у його сторін прав і обов'язків, визначених ним та за своїм змістом та правовою природою є договором про надання послуг.

Так, згідно статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення глави Глава 63 (Послуги. Загальні положення) можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на виконання Договору №8 та Договору №8/1 в період з 23.06.2015 року по 29.07.2016 року було надано відповідачу послуги з надання правової допомоги на загальну суму 288 610,00 грн., що підтверджується Актами прийому-передачі послуг від 30 червня 2015 року, від 31 липня 2015 року, від 31 серпня 2015 року, від 30 вересня 2015 року, від 31 жовтня 2015 року, від 30 листопада 2015 року, від 31 грудня 2015 року, від 29 січня 2016 року, від 29 лютого 2016 року, від 31 березня 2016 року, від 30 квітня 2016 року, від 31 травня 2016 року, від 30 червня 2016 року та від 31 липня 2016 року (т. I, арк. с. 142-155). Відповідні акти підписані обома сторонами та скріплені печатками.

Щодо актів прийому-передачі послуг від 31 березня 2016 року, від 30 квітня 2016 року та від 31 травня 2016 року, то суд зазначає, що відповідні акти підписані лише зі сторони позивача, проте, матеріали справи містять Акт звіряння розрахунків від 01 серпня 2016 року (т. I, арк. с. 141) в якому зазначено, що загальна заборгованість Приватного акціонерного товариства "Верифікаційні проекти" за надану правову допомогу становить 288610,00 грн., в тому числі за послуги надані в березні 2016 року, квітні 2016 року та травні 2016 року. Даний акт звірки підписано з боку Приватного акціонерного товариства "Верифікаційні проекти" директором ОСОБА_3 та скріплено печаткою підприємства.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, може, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір (пункт 4.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконав зобов'язання за Договором про надання правової допомоги №8 від 23 червня 2015 року та Договором про надання правової допомоги №8/1 від 23 червня 2016 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи Актами прийому-передачі та Актом звіряння розрахунків. Проте, відповідач в порушення прийнятих на себе зобов'язань за спірними Договорами та приписів 903 Цивільного кодексу України щодо сплати гонорару (винагороду) не виконав.

Отже, враховуючи вищевикладене, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов'язання з оплати наданих послуг з правової допомоги за Договором про надання правової допомоги №8 від 23 червня 2015 року та Договором про надання правової допомоги №8/1 від 23 червня 2016 року.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно статей 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З огляду на вимоги ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 34 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем не спростував, доказів оплати в повному обсязі заборгованості за спірними Договорами № 8 від 23.06.2015 року та №8/1 від 24.06.2016 року не надав, суд приходить висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за надану позивачем правову допомогу за період з 23.06.2015 р. по 29.07.2016 р. в сумі 288 610,00 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.

В силу ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання здійснюється, зокрема, шляхом застосування до особи, яка порушила право, штрафних санкцій, а також іншими способами, передбаченими законом.

Згідно позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 22.11.2010 № 14/80-09-2056, право учасників господарських правовідносин встановлювати інші, ніж передбачено Цивільним кодексом України, види забезпечення виконання зобов'язань визначено частиною другою статті 546 Цивільного кодексу України, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, суб'єкти господарських відносин при укладенні договору наділені правом забезпечення виконання господарських зобов'язань шляхом встановлення окремого виду відповідальності - договірної санкції за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов'язань (Інформаційний лист ВГСУ від 15.03.2011р. №01-06/249 "Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів").

Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до вимог пункту 5.6. Договору №8 та №8/1, Клієнт, який без залучення Адвоката допустив правоохоронні, контролюючі та інші органи державної влади (законодавчої, виконавчої, судової) до перевірки, нагляду або інших форм контролю, що стосуються питань господарської діяльності Клієнта чи інших щодо предмету цього Договору питань, сплачує Адвокату штраф 100% від ціни договору зазначеної в п. 3.1. за кожний зазначений в цьому пункті випадок, не пізніше шостого числа наступного місяця, в якому стався зазначений у даному пунктів випадок.

Позивачем розраховано штраф, за порушення відповідачем зобов'язання, встановленого пунктом 5.6. Договору, розмір якого становить 242 725,00 грн.

Як вже було зазначено вище до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, може, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір (пункт 4.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

Як вбачається з матеріалів справи відповідач визнав свою вину щодо допуску їм правоохоронних органів без залучення адвоката, це підтверджується актом звіряння взаєморозрахунків який підписаний обома сторонами та скріплений печатками.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу, суд приходить до висновку, що він не суперечить вимогам чинного законодавства, розрахований вірно, з урахуванням чого позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується статтею 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 7 970,03 грн. покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, 174,193 ГК України, статтями 11, 15, 16, 525, 526, 599, 612, 627, 628, 638, 901, 903 ЦК України, статтями 1, 4, 12, 22, 32, 33, 34, 43, 49, 66, 67, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Верифікаційні проекти» (61057, м. Харків, вул. Чернишевська, буд. 4, ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (61118, АДРЕСА_1, індивідуальний податковий номер НОМЕР_1) заборгованість за надану правову допомогу за період 23.06.2015 р. по 29.07.2016 р. в сумі 288 610,00 грн., штраф 100% від ціни договору в розмірі 242 725,00 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 7 970,03 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 27.02.2017 р.

Суддя Н.С. Добреля

922/4461/16