КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2017 р. Справа№ 911/445/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Дикунської С.Я.

Мальченко А.О.

секретар судового засідання Яценко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Котлогаз» на рішення Господарського суду Київської області від 07.10.2016

у справі № 911/445/16 (суддя Л.Я. Мальована)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Котлогаз»

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення 254 053 грн. 83 коп.

за участю представників сторін від:

позивача - не з'явився

відповідача - ОСОБА_3, довіреність б/н від 03.01.2017

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Котлогаз» (позивач у справі) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення 254 053, 83 грн., з яких 245 474, 92грн вартість безпідставно набутого майна, 6 662,19 грн інфляційні втрати, нараховані на вказану суму та 1916, 72 грн. 3 % річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на безпідставне набуття відповідачем майна, переданого йому позивачем для виконання робіт, та вартість якого не була повернута відповідачем.

Рішенням Господарського суду Київської області від 22.03.2016, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.06.2016 в задоволені позову відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 03.08.2016, постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.06.2016 та рішення Господарського суду Київської області від 22.03.2016 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Передаючи справу на новий розгляд до місцевого господарського суду, суд касаційної інстанції вказав на необхідність дослідження умов договору, укладеного між сторонами, які визначають порядок проведення робіт за договором, повного дослідження обставин, на які посилається позивач та належної оцінки всім доказам, поданим на підтвердження вказаних обставин.

За результатами нового розгляду справи, рішенням Господарського суду Київської області від 07.10.2016 в задоволені позову відмовлено повністю.

Місцевий господарський суд, приймаючи рішення у справі, дійшов висновку, про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту передання та отримання ФОП ОСОБА_2 спірного майна та відповідно обов'язку відшкодувати позивачеві його вартість.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Котлогаз», подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 07.10.2016 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального права, на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи. Так, позивач стверджує, що поданими Актами інвентаризації майна, письмовими поясненнями, видатковими накладними на придбання товару, підтверджується отримання відповідачем спірного майна та його подальшого використання у підрядних роботах за договором, однак зазначеним обставинам суд першої інстанції, на думку скаржника, належної оцінки не надав.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.12.2016 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Котлогаз» прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Жук Г.А., судді - Мальченко А.О., Дикунська С.Я. та призначено розгляд справи на 18.01.2017..

У судовому засіданні 18.01.2017 представник відповідача у справі надав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти доводів апелянта, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, а тому просить рішення Господарського суду Київської області залишити без змін.

У судовому засіданні 18.01.2017 Київським апеляційним господарським судом оголошено перерву до 15.02.2017 в межах строку вирішення спору, який за клопотання сторін відповідно до ст. 69 ГПК України, був продовжений судом.

В судовому засіданні 15.02.2017 представник відповідача заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги, просить рішення Господарського суду Київської області від 07.10.2016 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Представник апелянта у судове засідання 15.02.2017 не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду спору був повідомлений належним чином, що зокрема підтверджується розпискою представника позивача про оголошення перерви у судовому засіданні 18.01.2017.

Беручи до уваги належне повідомлення учасників процесу про розгляд апеляційної скарги, закінчення строків розгляду апеляційної скарги, встановлених ст. 102 ГПК України, відсутність заяв та клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників апелянта, за наявними в ній матеріалами, так як їх нез'явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

31.07.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Котлогаз» (замовник за договором, позивач у справі) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (виконавець за договором, відповідач у справі) укладено договір №16 на поставку обладнання і виконання монтажних робіт (а.с.13-18), відповідно до п. 1.1. якого виконавець зобов'язався в строки передбачені договором, виготовити та передати у власність (поставити) товар, зазначений в специфікації (додаток № 1), виконати комплекс робіт, а замовник зобов'язався прийняти та оплатити за виготовлений, поставлений товар, а також за виконанні роботи виконавцю на умовах даного договору.

Відповідно до п. 1.4 договору на умовах і в порядку цього договору, виконавець, зобов'язався своїми силами, з застосуванням свого матеріалу, техніки, інструментів виконати комплекс робіт по завданню замовника. Завдання на комплекс робіт складається з: обмуровочних робіт котла; монтаж системи КиПа; налагоджувальні роботи; пуско-налагоджувальні роботи; навчання робочого персоналу. Вартість вказаних робіт складає 228 810,00 грн.

Згідно п. 1.6 договору строк виконання монтажних, налагоджувальних, пуско-налагоджувлаьних робіт складає 45 робочих днів з моменту фактичної поставки обладнання на об'єкт.

Загальна сума договору становить 3542259,56 грн., з урахуванням ПДВ 20 % 590376,59 грн. (п. 2.1 договору).

Пунктом 2.2 договору передбачено, що оплата вартості товару здійснюється замовником в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця. Порядок оплати по договору за виготовлення і поставку товару: передплата в розмірі 40% від вартості товару (додаток № 1) в строк 5 банківських днів з моменту підписання договору, виставлення рахунку; проміжний платіж 40% від вартості товару (додаток № 1) в строк 15 банківських днів з моменту попередньої передоплати; наступний платіж 10% від вартості товару (додаток № 1) в строк 5 банківських днів з моменту поставки товару на об'єкт замовника; остаточний розрахунок 10% від вартості товару (додаток № 1) проводиться по закінченню виконаних робіт в строк 5 банківських днів з моменту виставлення рахунку.

У відповідності до п. 2.4 договору оплата вартості виконаних робіт проводиться замовником в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця в наступному порядку: передоплата 50% від вартості робіт по договору в строк 5 банківських днів з моменту прийняття площадки для виконання робіт по договору, після виставлення рахунку; остаточний розрахунок в розмірі 50% від вартості робіт по договору замовник проводить протягом 5 банківських днів по факту виконаних робіт, згідно акта приймання-передачі виконаних робіт, який підписаний сторонами.

Згідно п. 2.5 договору взаєморозрахунки по даному договору між сторонами проводяться за фактично виконані послуги (виготовлення, поставка, монтажні, пуско-налагоджувальні роботи і т.д.) по договору шляхом перерахування замовником на поточний рахунок виконавця грошових коштів в сумі згідно п. 2.1, за вирахуванням вартості генпідрядних послуг в розмірі 5% від загальної суми договору.

Договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін, а також скріплення їх підписів печатками сторін та діє до повного його виконання (п. 10.1 договору).

На виконання умов вищезазначеного договору позивачем платіжними дорученнями: від 14.08.2014 № 2137 на суму 500000 грн., від 18.08.2014 № 2158 на суму 759110,83 грн., від 23.09.2014 № 2678 на суму 1259110,83 грн. було здійснено передоплату в розмірі 2518221,66 грн. Завірені копії зазначених платіжних доручень наявні в матеріалах справи.

Як зазначає в своїй позовній заяві позивач, отримавши суму передоплати, відповідач своїх договірних зобов'язань щодо виконання робіт з застосуванням власного матеріалу не виконав, всупереч умовам укладеного між сторонами договору виконав роботи передбачені договором не з власного матеріалу, а з матеріалу переданого позивачем, вартість якого ФОП ОСОБА_2 не сплатив.

З огляду на зазначене, позивач вважає, що відповідач безпідставно набув за рахунок позивача майно, передане йому для виконання робіт, у зв'язку з чим він звернувся з даним позовом про стягнення з відповідача на підставі ч. 1 ст. 1212, ч. 2 ст. 1213 ЦК України вартості безпідставно набутого ним майна та нарахованих на вказану вартість майна на підставі ст. 625 ЦК України за час прострочення інфляційні втрати в сумі 6662,19 грн., 3% річних за період прострочки з 17.10.2015 по 31.12.2015 в сумі 1916,72 грн.

На підтвердження передачі відповідачеві та отримання останнім будівельних матеріалів позивач надав суду видаткову накладну № РН-0000133 від 02.10.2015 року, яка не містить підпису уповноваженої особи відповідача, Акти інвентаризації майна станом на 17.08.2015 на та Акт про виявлення матеріалів на встановленому котлі від 03.09.2015.

Господарський суд Київської області відхилив зазначені докази як допустимі та дійшов висновку, що позивачем не доведено факту передачі будівельних матеріалів, вартість яких становить предмет спору у даній справі.

Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вказаний договір є змішаним договором, який містить елементи договору підряду та договору поставки, оскільки відповідач зобов'язався виготовити товар, поставити його позивачеві та виконати певні підрядні роботи.

У відповідності до частини 1 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору, відповідно до ч. 1 ст. 656 ЦК України може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно з ч. 1 статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Як вбачається із умов договору, всі роботи, які підлягали виконанню ФОП ОСОБА_2 з влаштування, монтажу котла виконуються з використанням матеріалів та обладнання виконавця (відповідача у справі), який несе відповідальність за їх якість. Зазначені положення договору узгоджуються і з приписами ст. 839 ЦК України, відповідно до якої підрядник зобов'язується виконати роботи із свого матеріалу та своїми засобами, та відповідає за неналежну їх якість, якщо інше не встановлено договором.

Разом з цим, відповідно до ст. 840 ЦК України, якщо робота виконується частково або в повному обсязі з матеріалу замовника, підрядник відповідає за неправильне використання цього матеріалу. Підрядник зобов'язаний надати замовникові звіт про використання матеріалу та повернути його залишок. Якщо робота виконується з матеріалу замовника, у договорі підряду мають бути встановлені норми витрат матеріалу, строки повернення його залишку та основних відходів, а також відповідальність підрядника за невиконання або неналежне виконання своїх обов'язків.

Згідно з п. 10.2 договору всі зміни та доповнення до договору здійснюються виключно у письмовій формі і набувають чинності тільки після їх підписання уповноваженими представниками сторін, а також скріплення їх підписів печатками сторін.

В процесі розгляду справи жодною із сторін не надано суду доказів підписання додаткових угод про внесення змін чи доповнень до договору в частині врегулювання питання щодо використання матеріалів та засобів, необхідних для здійснення робіт та узгодження сторонами, що роботи повністю чи в певній частині здійснюються з використанням матеріалів та засобів замовника, встановлення норм витрат матеріалу, строків повернення залишку тощо. Позивачем не надано доказів звернення до підрядника у відповідності до ст. 840 ЦК України з вимогою про надання звіту про використання матеріалу замовника чи повернення невикористаних матеріалів.

Як зазначає позивач, ФОП ОСОБА_2 виконував роботи з порушення визначених договором строків, а тому з метою прискорення завершення робіт, позивач надав для їх виконання власні матеріали та засоби, які відповідач отримав 20.04.2015 та використав їх у проведених роботах по влаштуванню котла.

Відповідно до ч. 1 ст. 850 ЦК України замовник зобов'язаний сприяти підрядникові у виконанні роботи у випадках, в обсязі та в порядку, встановлених договором підряду. Однак умовами договору не встановлено обов'язку замовника надавати свої матеріали та засоби для виконання робіт, не визначено випадків, за наявності яких такі роботи виконуються не власними силами та засобами підрядника, а виконуються з використанням матеріалів замовника.

Матеріали справи не містять ні листів звернень відповідача, як виконавця про неможливість виконання робіт з власного матеріалу, ні його звернень про забезпечення позивачем, як замовником робіт, необхідними матеріалами, ні інших доказів листування між сторонами, які б підтверджували претензії позивача про виконання робіт з порушенням строків, про пред'явлення інших претензій щодо своєчасності та якості виконаних відповідачем робіт, про вчинення позивачем, як замовником, будь-яких дій, в тому числі надання власних матеріалів, як сприяння у виконанні робіт за договором.

Пунктом 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 43 ГПК України передбачено, що однією з засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. У відповідності до ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Правила допустимості доказів у процесуальному праві розуміється як певне, встановлене законом обмеження у використанні доказів у процесі вирішення конкретних справ, що є наслідком наявності письмових форм фіксації правових дій та їх наслідків.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинним є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1-2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 року, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

В пункті 2.2. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку визначено, що первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення.

У відповідності до п. 1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-06/928/2012 від 17.07.2012, підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і яка відповідає вимогам, зокрема, ст. 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Так, на підтвердження передачі відповідачу вказаних матеріалів, позивач посилається на видаткову накладну № РН-0000133 від 02.10.2015 року, однак, як зазначалось вище, первинні бухгалтерські документи, до яких серед іншого відноситься і видаткова накладна складаються в момент здійснення господарської операції або відразу після її завершення. Однак, позивач, стверджуючи, що поставив відповідачеві у квітні 2015 матеріали для виконання робіт, надає на підтвердження даних обставин накладну, датовану у жовтні 2015 (тобто складену зі спливом більше, ніж п'ять місяців після здійснення такої господарської операції як поставка матеріалів). З урахуванням наведеного та враховуючи відсутність підписів одержувача товару, відповідача у справі, на такій накладній, суд апеляційної інстанції не приймає даний документ, як доказ на підтвердження поставки у квітні 2015 року відповідачу товару.

Також слід зазначити, що Акт інвентаризації станом на 17.08.2015 (а.с. 27-41), на який посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, не може вважатись доказом поставки відповідачу, отримання останнім матеріалів та засобів для виконання робіт, передбачених договором №16 від 31.07.2014. Даний Акт, який складено без участі представників відповідача, був складений за результатами інвентаризації матеріалів, які зберігались на об'єкті ЧП «Білоцерківська агропромислова група» і були використані при проведенні монтажних робіт. Однак, надання позивачем доказів придбання спірного майна та надання Акту інвентаризації станом на 17.08.2015 лише підтверджує набуття даного майна позивачем, його облік товариством та певну недостачу матеріальних цінностей при проведенні інвентаризації у серпні 2015, однак не може підтверджувати фактичну передачу даного товару у квітні 2015 відповідачу та його використання ним при виконання робіт за договором №16 від 31.07.2014.

Позивач, як доказ поставки та перевезення даних матеріалів зі свого складу в місті Кременчук на об'єкт виконання монтажних робіт - Полтавська область, Великобагачанський район, село Білоцерківка, надає службову записку виконроба ОСОБА_4 (а.с. 42), який стверджує, що отримав матеріали, недостачу яких виявлено під час інвентаризації, та перевіз його на об'єкт робіт і видав його 20.04.2015 працівникам відповідача у справі. Однак суд апеляційної інстанції, звертає увагу, що доказом здійснення перевезення може бути товарно-транспортні накладні, які засвідчують факт прийняття водієм вантажу до перевезення, його видачу одержувачу, окрім того доказом здійснення перевезення може бути, в тому числі подорожній лист, проте жодних із вищевказаних документів позивачем до матеріалів справи не надано.

Окрім того, позивач як доказ використання відповідачем матеріалів ТОВ «Виробничо-комерційне підприємство «Котлогаз» у проведених роботах з влаштування котла надає Акт про виявлення матеріалів на встановленому котлі від 03.09.2015, складений та підписаний представниками замовника ПП «БІАГАР», підрядника - ТОВ «ВКП «Котлогаз», за відсутності представників субпідрядної організації - відповідача у справі. Однак суд апеляційної інстанції, критично оцінює даний документ, оскільки матеріали, які були вказані у даному Акті як використані відповідачем у підрядних роботах з влаштування котла (цегла, плитка, шнур, азбест, маса, цемент, сітка тощо) є речами визначеними родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст 184 ЦК України річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою. Річ, що має лише родові ознаки, є замінною.

Колегія суддів зазначає, що у складеному Акті не міститься жодних ідентифікуючих ознак, які б давали можливість встановити, що саме ці матеріали (саме ця цегла, цемент, сітка та інші) були набуті позивачем та перебували у його володінні, що ці матеріали в подальшому він передав відповідачу та були використані при виконанні робіт. З урахуванням наведеного, колегія суддів не може взяти до уваги такий Акт як належний доказ на підтвердження використання відповідачем у виконанні робіт саме матеріалів замовника.

Нормативним обґрунтуванням заявленої позовної вимоги є посилання позивача на ст. 1212 ЦК України, а підставою цих вимог позивачем визначено факт набуття відповідачем за рахунок позивача матеріалів на загальну суму 245 474, 92грн.

Стаття 1212 ЦК України, на яку посилається позивач, як нормативну підставу позову, регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав та яка передбачає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. При цьому, в силу ч.2 вказаної норми, зазначені положення застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Тобто для задоволення позовних вимог відповідно до ст. 1212 ЦК України необхідним є, серед іншого, доведення факту набуття або збереження особою майна, яке (або вартість якого) намагається повернути власник такого майна.

Подані ТОВ «Виробничо-комерційне підприємство «Котлогаз» документи, які не є первинно-бухгалтерськими документами, не підтверджують обставин вибуття із власності позивача матеріалів на суму 245 474,92 грн, отримання відповідачем такого майна, його безпідставне збереження у себе, що відповідно виключає можливість задоволення позовних вимог відповідно до ст. 1212 ЦК України.

Таким чином, враховуючи відсутність будь-яких договірних домовленостей про виконання робіт із матеріалу замовника, відсутність визначених законом первинно-бухгалтерських документів, які б підтверджували факт перевезення спірного матеріалу з міста Кременчук в Полтавську область - на об'єкт будівництва, передачу його відповідачу для проведення робіт, визначених договором №16, колегія суддів апеляційної інстанції вважає правомірним висновок Господарського суду Київської області про недоведеність позивачем обставин набуття, збереження відповідачем матеріалів на спірну суму 245 474,92 грн з ПДВ, а відтак недоведеність та безпідставність позовних вимог про стягнення 245 474,92 грн вартості безпідставно одержаного майна, нарахованих на цю суму 6 662,19 грн інфляційних втрат та 1 916,72 грн 3% річних.

Враховуючи наведене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, тому рішення Господарського суду Київської області від 07.10.2016 у даній справі відповідає фактичним обставинам справи та не суперечить чинному законодавству України, а відтак передбачених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення місцевого господарського суду не вбачається.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України, судовий збір за подання позову та за подання апеляційної скарги на рішення суду покладається на позивача у справі - Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Котлогаз».

Керуючись ст. 49, 99, 101, 102, п.1 ч. 1 ст. 103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Котлогаз» на рішення Господарського суду Київської області від 07.10.2016 у справі №911/445/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 07.10.2016 у справі №911/445/16 залишити без змін.

3. Справу №911/445/16 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді С.Я. Дикунська

А.О. Мальченко