ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2017 року Справа № 911/1171/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Рогач Л.І. - головуючого, доповідача Алєєвої І.В., Кравчука Г.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Комунального підприємства "Благоустрій Крюківщини" Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 29.11.2016
у справі№ 911/1171/16
Господарського судуКиївської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
доКомунального підприємства "Благоустрій Крюківщини" Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області
простягнення 111117,73 грн.

за участю представників:

позивачаСидоренко А.С.- предст. дов. від 18.04.2014;
відповідачаДунаєвський І.В. - предст. дов. від 27.01.2017;

ВСТАНОВИВ:

05.04.2016 Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду з позовом про стягнення з Комунального підприємства "Благоустрій Крюківщини" 111117,73 грн, тому числі пені у розмірі 40710,57 грн, 64336,81 грн інфляційних, 6070,35 грн 3 % річних, нарахованих за невиконання умов договору купівлі-продажу природного газу щодо оплати отриманого природного газу на підставі умов договору та статей 526, 625 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України.

Рішенням Господарського суду Київської області від 02.06.2016 (суддя Грєхов А.С.) позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з Комунального підприємства "Благоустрій Крюківщини" Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 17856,27 грн пені, 29228,61 грн інфляційних втрат, 1861,84 грн 3% річних та судовий збір; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.07.2016 рішення господарського суду скасовано в частині задоволення позовних вимог; у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 27.09.2016 постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.07.2016 скасовано, справу направлено на новий розгляд до Київського апеляційного господарського суду.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.11.2016 (суддя Станік С.Р. - головуючий, Власов Ю.Л., Гаврилюк О.М.) рішення Господарського суду Київської області скасовано в частині відмовлених позовних вимог; за результатами апеляційного перегляду справи частково задоволено позовні вимоги, присуджено до стягнення з Комунального підприємства "Благоустрій Крюківщини" Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 6037,81 грн. 3% річних, 64336,81 грн. інфляційних втрат та 40710,57 грн. пені, із здійсненням перерозподілу судового збору; в решті рішення місцевого господарського суду залишено без змін. Викладено резолютивну частину рішення в такій редакції:" 1. Позов задовольнити частково. 2. Стягнути з Комунального підприємства "Благоустрій Крюківщини" Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 40710 (сорок тисяч сімсот десять) грн. 57 коп. пені, 64336 грн. (шістдесят чотири тисячі триста тридцять шість) грн. 81 коп. інфляційних втрат, 6037 (шість тисяч тридцять сім) грн. 81 коп. 3% річних та судового збору в розмірі 1666 (одна тисяча шістсот шістдесят шість) грн. 28 коп. В задоволенні інших позовних вимог відмовити.".

Не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанції, відповідач подав до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просив суд скасувати рішення та постанову господарського та апеляційного суду та винести постанову, якою в позові відмовити повністю. Касаційну скаргу вмотивовано доводами про порушення судами норм матеріального та процесуального права, а саме: судами в порушення статті 11, частини другої статті 509, статті 598 Цивільного кодексу України не враховано, що договір, як домовленість може бути не лише підставою виникнення зобов'язання але й підставою для його припинення, відтак, суди не врахували, що сторони, погодивши договір про організацію взаєморозрахунків від 14.10.2014 № 771/30, укладений на виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 №30, змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, в зв'язку з чим у позивача відсутні підстави для застосування до скаржника санкцій, передбачених договором поставки природного газу та наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, вказаний висновок підтверджується практикою Верховного Суду України.

Позивач не надіслав відзиву на касаційну скаргу, натомість усно у судовому засіданні, доводи касаційної скарги відхилив. Відповідач у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у касаційній скарзі.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представників сторін, присутніх у судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судовому рішенні, застосування судом норм матеріального та процесуального права колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати чи вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Місцевий господарський суд встановив, що 29.11.2013 Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - продавець, позивач) та Комунальне підприємство "Благоустрій Крюківщини" (далі - покупець, відповідач) уклали договір купівлі-продажу природного газу № 1151/14-ТЕ-17, за умовами якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України за кодом згідно з УКТ ЗЕД , а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору. Пунктом 1.2 договору передбачено, що газ, який продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями, національними творчими спілками та їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності); 30.04.2014 додатковою угодою № 2 до договору пункт 1.2 договору було викладено в такій редакції: "газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням".

Згідно з пунктом 2.1 Договору продавець передає покупцеві з 01.01.2014 по 31.12.2014 газ обсягом до 268,00 тис. куб. м з розподілом щомісячної поставки у межах відповідних кварталів. Відповідно до пунктів 3.3, 3.4 Договору приймання-передачі газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання - передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно з пунктом 5.2 Договору встановлена ціна за 1000 куб. м. природного газу у розмірі 1118,974 грн з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 1118,974 грн., крім того ПДВ - 17% - 190,226 грн., всього з ПДВ - 1309,20 грн. 31.01.2014 додатковою угодою № 1 до договору пункт 5.2 договору було викладено в такій редакції: "ціна за 1000 куб. м. природного газу у розмірі 1091,00 грн з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 1 091,00 грн., крім того ПДВ - 20% - 218,20 грн., всього з ПДВ - 1 309,20 грн.".

Положеннями пункту 6.1 договору визначено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з пунктом 11 договору, він набуває чинності з дня підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками, діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Суд також встановив, що на виконання умов укладеного договору, позивач поставив протягом січня - грудня 2014 року, а відповідач прийняв природний газ в обсязі 271,313 тис. куб. м. на загальну суму 355202,97 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2014, від 28.02.2014, від 31.03.2014, від 30.04.2014, від 30.11.2014 та від 31.12.2014.

Відповідач свої зобов'язання з оплати отриманого в період з січня по грудень 2014 року газу виконав, проте, із порушенням строків, передбачених пунктом 6.1 договору.

Суд також з'ясував, що 14.10.2014 позивач, відповідач, Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області, Департамент фінансів Київської облдержадміністрації, Управління фінансів Києво-Святошинської районної державної адміністрації, Києво-Святошинська районна державна адміністрація, уклали Договір про організацію взаєморозрахунків № 771/30 (відповідно до пункту 2 статті 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік"), предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до пункту 24 статті 14 та пункту 2 статті 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 № 30. Пунктами 3-9 Договору про організацію взаєморозрахунків № 771/30 передбачено, що казначейство перераховує кошти, які надійшли до спеціального фонду державного бюджету від продажу облігацій внутрішньої державної позики згідно з пунктом 2 статті 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", Головному управлінню Державної казначейської служби України у Київській області у сумі 233993,31 грн. на підставі рішення Мінфіну. Далі кошти перераховуються через Департамент фінансів Київської облдержадміністрації, Управління фінансів Києво-Святошинської районної державної адміністрації, Києво-Святошинську районну державну адміністрацію, відповідача, який, в свою чергу, перераховує на рахунок позивача кошти у сумі 233993,31 грн., у тому числі 38998,89 грн ПДВ, для погашення заборгованості за спожитий природний газ згідно з Договором від 29.11.2013 № 1151/14-ТЕ-17 за 2014 рік. Позивач перераховує кошти для погашення та обслуговування запозичень, залучених під державні гарантії, сплату податкових зобов'язань і проведення розрахунків з постачальниками імпортованого природного газу.

За змістом підпункту 2 пункту 11 Договору про організацію взаєморозрахунків № 771/30 з метою виконання договору сторони зобов'язуються не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору, та згідно з пунктом 16 Договору після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

На виконання Договору про організацію взаєморозрахунків № 771/30 відповідач платіжним дорученням № 200 від 28.10.2014 за рахунок коштів субвенції з державного бюджету погасив основний борг перед позивачем на суму 233993,31 грн.

Відмовляючи у позові в частині стягнення пені, річних та інфляційних за прострочення платежів за січень-квітень 2014 року, місцевий господарський суд виходив з того, що, уклавши договір № 771/30 від 14.10.2014, сторони організували взаєморозрахунки із заборгованості за природний газ, отриманий у 2014 році за договором купівлі-продажу природного газу № 1151/14-ТЕ-17 від 29.11.2013, змінивши порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений за договором купівлі-продажу; відтак, для застосування наслідків, передбачених договором та чинним законодавством щодо заборгованості за цей період, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків від 14.10.2014. Разом з цим, місцевий господарський суд задовольнив вимоги позивача в частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість відповідача за листопад та грудень 2014 року, здійснивши відповідний перерахунок заявлених до стягнення сум.

Переглядаючи справу в повному обсязі відповідно до приписів статті 101 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції не погодився з висновком місцевого господарського суду в частині відмови у задоволенні позову, суд вказавши, що зміст договору купівлі-продажу природного газу № 1151/14-ТЕ-17 від 29.11.2013 не містить умов про звільнення від відповідальності за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, як і не містить умов, що договір про організацію взаєморозрахунків № 771/30 від 14.10.2014 змінює/припиняє зобов'язання відповідача перед позивачем, і не змінює межі відповідальності згідно з договором купівлі-продажу природного газу і закону за порушення/прострочення виконання зобов'язань ні до моменту укладення договору про організацію взаєморозрахунків ні після його укладення, а пункт 16 договору про організацію взаєморозрахунків погоджує відсутність претензій стосовно основної заборгованості, але не відсутність підстав для застосування відповідальності за несвоєчасне виконання зобов'язань за порушення умов договору купівлі-продажу природного газу.

За змістом статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), у випадку чого настають правові наслідки, передбачені законом або договором; частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 № 30 "Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування", що визначає механізм надання таких субвенцій (у редакції, яка діяла на момент укладення договору про організацію взаєморозрахунків № 771/30 від 14.10.2014) субвенція надається з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, у тому числі на компенсацію різниці в тарифах на виробництво теплової енергії для населення на теплогенеруючих установках (крім теплоелектроцентралей, теплоелектростанцій і атомних електростанцій) з використанням будь-яких видів палива та енергії, крім природного газу (далі - компенсація), за рахунок джерел, зазначених у пунктах 14 - 17 і 20 статті 11, пункті 5 статті 12 і пункті 10 статті 13 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", згідно з розподілом, наведеним у додатку 1.

Пунктами 3, 4 Порядку передбачено, що перерахування субвенції здійснюється на суму заборгованості, що утворилася (компенсації, що розрахована) на початок місяця, в якому проводяться розрахунки, і не погашена (не відшкодована) на дату складення довідки про суму заборгованості (розрахунку компенсації); підставою для проведення розрахунків з погашення заборгованості є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається підприємствами, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію населенню або надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення (далі - надавачі послуг), та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості (далі - учасники розрахунків), у тому числі у разі заміни сторони у зобов'язанні під час здійснення розрахунків за придбану/реалізовану на оптовому ринку електричну енергію та відступлення прав вимоги щодо заборгованості за природний газ на користь Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", згідно з довідкою, що підтверджує наявність в учасників розрахунків кредиторської та/або дебіторської заборгованості на дату підписання такого договору.

Місцевий господарський суд встановив, за договором про організацію взаєморозрахунків № 771/30 від 14.10.2014 сторони дійшли згоди погасити заборгованість відповідача за договором купівлі-продажу природного газу № 1151/14-ТЕ-17 від 29.11.2013, змінивши тим самим порядок та строк проведення розрахунків за природний газ, отриманий за період (січень - квітень 2014), на який була нарахована пеня, 3% річних та інфляційні втрати, відтак суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на вартість несвоєчасно сплаченого газу, поставлений у вказаний період та оплаченого в порядку, передбаченому договором про організацію взаєморозрахунків не відповідає вимогам статей 611, 612, 625 Цивільного кодексу України та статті 230 Господарського кодексу України не підлягає задоволенню.

Місцевий господарський суд вказав, що для застосування санкцій, передбачених умовами договору поставки природного газу, та наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, відтак решту позовних вимог та визначених позивачем сум, передбаченої відповідальності за порушення зобов'язань за поставлений природний газ у період листопад - грудень 2014 року, з урахуванням виправленого судом розрахунку задовольнив, відхиливши доводи відповідача про безпідставність такого нарахування. Вказана позиція місцевого господарського суду відповідає позиції, викладеній в рішенні Верховного Суду України (постанова № 910/22731/14 від 23.09.2015).

Висновки суду апеляційної інстанції, щодо наслідків укладення договору про організацію взаєморозрахунків № 771/30 від 14.10.2014 як таких, що не змінює межі відповідальності згідно договору купівлі-продажу природного газу і закону за порушення/прострочення виконання зобов'язань ні до моменту укладення договору про організацію взаєморозрахунків ні після його укладення, суперечать порядку та наслідкам проведення взаєморозрахунків відповідно до затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 № 30 "Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування", що визначає механізм надання таких субвенцій (у редакції, яка діяла на момент укладення договору про організацію взаєморозрахунків № 771/30 від 14.10.2014)

Скасовуючи рішення місцевого господарського суду, суд апеляційної інстанції вищевказаних положень та обставин справи не врахував, дійшовши необґрунтованих висновків щодо наявності підстав для застосування відповідальності за несвоєчасне виконання зобов'язань за порушення умов договору купівлі-продажу природного газу не врахувавши обмежень, пов'язаних із укладенням договору про організацію взаєморозрахунків.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Перевіривши у відповідності до частини 2 статті 1115 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що апеляційний господарський суд, розглядаючи справу, не розглянув всебічно, повно та об'єктивно в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; неналежним чином проаналізував правовідносини, що виникли та існували між сторонами, невірно застосував норми матеріального та процесуального права, внаслідок чого дійшов помилкових висновків за наслідками розгляду позову та апеляційної скарги, необґрунтовано скасувавши рішення суду першої інстанції.

Натомість, місцевий господарський суд дійшов вірного та законного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, врахувавши умови договору та дослідивши матеріали справи, правильно застосував приписи законодавства.

Керуючись статтями 43, 1117, пунктом 6 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Комунального підприємства "Благоустрій Крюківщини" Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.11.2016 у справі № 911/1171/16 Господарського суду Київської області скасувати.

Рішення господарського суду Київської області від 02.06.2016 залишити в силі.

Головуючий Л. Рогач

Судді І. Алєєва

Г. Кравчук