УХВАЛА

14.02.2017Справа №910/23172/16

За позовом Київської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Барс 2000»

про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача - Трохлюк А.М. (дов. №225-КМР-198 від 26.01.2016);

від відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

16.12.2016 позивач - Київська міська рада звернулась до господарського суду м. Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Барс 2000» про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки орієнтовною площею 0,015 га на Либідській площі в Печерському районі м. Києва та повернення її Київський міській раді, привівши її у придатний для використання стан шляхом звільнення від самочинно розміщених споруд.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було здійснено обстеження земельної ділянки на Либідській площі в Печерському районі м. Києва, обліковий код ділянки 82:107:002, за результатами якого складено акт від 04.11.2015 №754/06, та в ході перевірки було встановлено, що на частині земельної ділянки орієнтовною площею 0,015 га розміщено автомобільний газозаправний пункт та тимчасова споруда оператора заправки, експлуатацію та обслуговування якого здійснює ТОВ «Барс 2000».

Посилаючись на те, що вказана земельна ділянка не була відведена у відповідності до чинного законодавства для будівництва об'єктів нерухомого майна, позивач вважав, що таке майно підлягає знесенню, у зв'язку із чим звернувся до суду з цим позовом та просив його задовольнити.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 20.12.2016 порушено провадження у справі №910/23172/16, розгляд справи призначено на 10.01.2017.

10.01.2017 відповідач через загальний відділ діловодства суду подав відзив на позовну заяву, у якому просив припинити провадження у справі, посилаючись на те, що він не здійснює господарську діяльність на вказаній земельній ділянці і його майно на цій земельній ділянці також відсутнє, а позивачем не надано будь-яких доказів розміщення такого майна на вказаній земельній ділянці, у зв'язку із чим відповідач вважав, що відсутній предмет спору і судом може бути вирішено питання про припинення провадження у справі.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 10.01.2017 відкладено розгляд справи на 24.01.2017 та зобов'язано позивача надати суду письмові пояснення на відзив відповідача, документальне підтвердження і нормативне обґрунтування доводів, викладених у запереченні, а також докази, які б підтверджували факт самовільного зайняття відповідачем спірної земельної ділянки та факт здійснення ним господарської діяльності на спірній земельній ділянці.

24.01.2017 позивач через загальний відділ діловодства суду подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

В судовому засіданні 24.01.2017 в порядку ст. 77 ГПК України оголошено перерву на 14.02.2017.

У судове засідання 14.02.2017 з'явився представник позивача.

Представник відповідача у судове засідання 14.02.2017 не з'явився, причин неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 5 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України господарський суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору, або представник позивача не з'явився на виклик у засідання господарського суду і його нез'явлення перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з п. 3.13 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», у разі неподання учасником судового процесу з неповажних причин або без повідомлення причин матеріалів та інших доказів, витребуваних господарським судом, останній може здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами та доказами або, з огляду на обставини конкретної справи, залишити позов без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 Господарського процесуального кодексу України.

Поважними, з урахуванням конкретних обставин справи, вважаються причини, які за об'єктивних, тобто незалежних від позивача, обставин унеможливлювали або істотно утруднювали вчинення ним відповідних процесуальних дій; при цьому береться до уваги й те, чи вживав позивач заходів до усунення цих обставин або послаблення їх негативного впливу на виконання позивачем процесуальних обов'язків, покладених на нього судом.

У разі неповідомлення позивачем таких причин суд вправі, в залежності від конкретних обставин справи, або залишити позов без розгляду, або розглянути справу за наявними в ній доказами.

У відповідності до п. 4.9 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», при вирішенні питання щодо залишення позову без розгляду (стаття 81 Господарського процесуального кодексу України) господарським судам слід мати на увазі, що застосування пункту 5 частини першої цієї статті можливо лише за наявності таких умов:

- додаткові документи вважаються витребуваними, тільки якщо про це зазначено у відповідному процесуальному документі або, в разі оголошення перерви в судовому засіданні, - в протоколі такого засідання;

- витребувані документи чи явка представника позивача дійсно необхідні для вирішення спору, тобто за їх відсутності суд позбавлений можливості вирішити спір по суті;

- позивач не подав документи, витребувані судом при підготовці справи до розгляду (стаття 65 Господарського процесуального кодексу України) або в порядку статті 38 названого Кодексу, чи не направив свого представника в засідання господарського суду без поважних причин.

Отже, перш ніж залишити позов без розгляду господарський суд зобов'язаний з'ясувати причини невиконання його вимог позивачем і об'єктивно оцінити їх поважність.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що на частині земельної ділянки орієнтовною площею 0,015 га розміщено автомобільний газозаправний пункт та тимчасова споруда оператора заправки, експлуатацію та обслуговування якого здійснює ТОВ «Барс 2000», на підтвердження чого надав, зокрема, растри аерофотозйомки за 2014 рік та витяг у вигляді зображення з сайту «google maps» за 2017 рік, проте з них не вбачається розміщення на спірній земельній ділянці АГЗП, яке б мало відношення до відповідача - ТОВ «Барс 2000».

В свою чергу відповідач заперечує здійснення господарської діяльності на вказаній земельній ділянці та наявність на ній свого майна.

Зважаючи на вищевикладене, ухвалою суду від 10.01.2017 зобов'язано позивача надати суду письмові пояснення на відзив відповідача, документальне підтвердження і нормативне обґрунтування доводів, викладених у запереченні, а також докази, які б підтверджували факт самовільного зайняття відповідачем спірної земельної ділянки та факт здійснення ним господарської діяльності на спірній земельній ділянці.

Вимоги вказаної ухвали суду позивачем не виконані і витребувані документи не надані, що на думку суду перешкоджає вирішенню спору.

В пунктах 1, 2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.03.2012 року № 6 «Про судове рішення» зазначено, що рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі. Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: - чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; - чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; - яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що позивач по справі витребуваних судом доказів, які необхідні для вирішення спору щодо з'ясування обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог - не надав, а тому встановити фактичні обставини справи з відповідною достовірністю у суду не вбачається підстав, оскільки позивачем не надано того обсягу відповідних документів, які в порядку статтей 32, 33 Господарського процесуального кодексу України необхідні для повного та всебічного розгляду спору та винесення обґрунтованого і законного рішення.

Відповідно до частини другої статті 22 Господарського процесуального кодексу України сторони мають право, зокрема, подавати докази та брати участь в їх дослідженні.

Водночас частиною першою статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено обов'язок доказування кожною стороною тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а статті 38 і 65 названого Кодексу уповноважують господарський суд в разі недостатності доказів витребувати їх, у тому числі в порядку підготовки справи до розгляду.

До того ж згідно з частиною третьою статті 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Таким чином, враховуючи невиконання позивачем вимог щодо надання витребуваних судом документів, необхідних для розгляду справи по суті, зважаючи на доказове наповнення матеріалів справи, суд вважає за необхідне залишити позовну заяву без розгляду з підстав, визначених п. 5 ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому суд вважає, що неподання позивачем витребуваних доказів перешкоджає вирішенню спору і суперечить, зокрема, вимогам статті 6 Конвенції про захист праві людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

При залишені позову без розгляду судом приймається до уваги, що відповідно до приписі ст. 69 Господарського процесуального кодексу суд обмежений строками вирішення спору.

Після усунення обставин, що зумовили залишення позову без розгляду, позивач має право знову звернутись з позовною заявою до господарського суду в загальному порядку.

На підставі викладеного, керуючись п. 5 ч. 1 ст. 81, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов Київської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Барс 2000» про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, залишити без розгляду.

Суддя В.О. Демидов