РІШЕННЯ

14 лютого 2017 року Справа № 913/1321/16
Провадження №15/913/1321/16

За позовом Публічного акціонерного товариства Укртелеком, м.Київ
до Луганського обласного військового комісаріату, м.Сєвєродонецьк Луганської області
про стягнення 4723 грн 67 коп.

Суддя Смола С.В.

Секретар судового засідання Дмітрієва К.С.

У засіданні брали участь:
від позивача Седньов М.Ю. юрисконсульт за довіреністю №744 від 12.12.2016;
від відповідача представник не прибув.

С У Т Ь С П О Р У:

Публічне акціонерне товариство Укртелеком звернулося до Господарського суду Луганської області з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг електрозв`язку №6100322 від 01.10.2006 в сумі 2897 грн 81 коп., пені в сумі 75 грн 85 коп., інфляційних втрат у сумі 1647 грн 81 коп., 3% річних у сумі 178 грн 97 коп.
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 30.11.2016 було порушено провадження у справі та її розгляд призначений на 13.12.2016.
Позивач письмовими поясненнями б/н від 13.12.2016 зазначив, що послуги надавались одному зі структурних підрозділів відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 13.12.2016 розгляд справи відкладений на 10.01.2017.
Заявою про зменшення розміру позовних вимог №26-15/936 від 27.12.2016 позивач у зв`язку з оплатою відповідачем заборгованості за червень 2016 року в сумі 139 грн 60 коп. просив стягнути з останнього суму основного боргу 2758 грн 21 коп., пеню в сумі 75 грн 85 коп., інфляційні втрати в сумі 1647 грн 81 коп., 3% річних у сумі 178 грн 97 коп.
Відповідно до приписів ст.22 Господарського процесуального кодексу України вказана заява прийнята судом до розгляду. Справа розглядається з її урахуванням.
У поясненнях №26-15/935 від 27.12.2016 позивач зазначив, що посилання відповідача на захоплення невідомими особами будівлі в м.Луганську є необґрунтованими, оскільки послуги за договором надавались на території поза межею АТО, зокрема, в м.Старобільську; що втрата документів та відсутність фінансування не звільняють від обов`язку; що телекомунікаційні послуги оплачуються на підставі виставленого рахунку і окремі акти виконаних робіт не складаються; що посилання на позовну давність містить лише мотивувальна частина відзиву, що є по суті лише міркуваннями відповідача і фраза прошу суд застосувати строки позовної давності є відсутньою; що строки позовної давності не пропущені, оскільки позивач вже звертався до суду з вказаним позовом; що п.4.5 договору чітко вказано, що отримані послуги мають бути сплачені не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим і це не залежить від факту отримання чи неотримання рахунку відповідачем.
Відповідач у відзиві №ЮК/299 від 10.12.2016 вимоги позову відхилив, посилаючись на те, що позивачем був пропущений загальний та спеціальний строки позовної давності; що оригінали рахунків, актів звірок, акти виконаних робіт, платіжні доручення з відміткою Державної казначейської служби про проведену оплату залишилися в будівлі ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка знаходиться в АДРЕСА_2 та захоплена незаконними збройними формуваннями; документами, які підтверджують отримання Луганським обласним військовим комісаріатом послуг зв`язку повинні бути акти виконаних робіт та акти звірки взаємних розрахунків завірені підписами посадових осіб сторін договору; що встановити факт наявності або відсутності заборгованості відповідача перед позивачем за період з вересня 2013 року по липень 2014 року немає можливості, оскільки первинні бухгалтерські документи втрачені; що заборгованість перед позивачем за надані телекомунікаційні послуги за 2015-2016 роки відсутня.
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 10.01.2017 розгляд справи відкладений на 23.01.2017.
У письмових поясненнях №26-15/67 від 20.01.2017 позивач зазначив, що на момент пред`явлення позовної заяви №26-16/24 від 14.09.2016 про стягнення заборгованості за дев`ятьма господарськими договорами, у т.ч. за договором про надання послуг електрозв`язку №6100322, позовна давність не була пропущена; що на момент звернення з позовною заявою №26-16/37 від 15.11.2016 позовна давність була пропущена на стягнення заборгованості за період вересень-жовтень 2013 та не була пропущена на стягнення заборгованості за решту спірного періоду; що позивач звернувся з заявою про визнання поважними причин пропущення позовної давності при пред`явленні позовної заяви №26-16/37; що станом на момент початку спірного періоду відповідач мав заборгованість в сумі 150 грн 40 коп. Також позивач зазначив як проводилось зарахування сум, сплачених відповідачем.
У листі №ЮК/13від 20.01.2017 відповідач просив застосувати строк позовної давності в один рік, починаючи з часу пред`явлення позову, тобто з 15.11.2015.
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 23.01.2017 продовжений строк розгляду справи по 15.02.2017 включно; розгляд справи відкладений на 30.01.2017.
Позивач у письмових поясненнях №26-15/95 від 30.01.2017 зазначив, що у нього відсутня копія платіжного доручення від 09.09.2013 на суму 230 грн 00 коп.; що позивачеві невідомо про те, на які реєстри посилається відповідач у платіжних дорученнях, і вказані реєстри у позивача відсутні. Також позивач просив надати час для здійснення розрахунків пені, інфляційних втрат та 3% річних.
Відповідач у листі №ЮК/26 від 27.01.2017, який надійшов на адресу електронної пошти суду, зазначив, що з серпня 2014 року по вересень 2015 року Луганський ОВК як розпорядник бюджетних коштів 3 ступеня не фінансувався; усі виплати здійснювались тимчасово через Харківський обласний військовий комісаріат; що надані платіжні доручення спростовують заборгованість перед позивачем.
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 30.01.2017 розгляд справи відкладений на 06.02.2017.
Позивач заявою про збільшення розміру позовних вимог №26-15/117 від 03.02.2017 зменшив позовні вимоги в частині стягнення пені з 75 грн 85 коп. до 14 грн 87 коп., 3% річних з 178 грн 97 коп. до 168 грн 97 коп. та збільшив позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат з 1647 грн 81 коп. до 1781 грн. 62 коп.
Відповідно до приписів ст.22 Господарського процесуального кодексу України вказана заява прийнята судом до розгляду. Справа розглядається з її урахуванням.
Позивач у письмових поясненнях №26-15/116 від 03.02.2017 зазначив, що розбіжності між сумою погашеної пені та рахунку є лише в рахунку за вересень 2015 року, оскільки сума пені, зазначена в рахунку, є більшою ніж та, що була зарахована в погашення пені з платежу відповідача; що пеня, яку просить стягнути позивач, нарахована за період з 01.03.2016.
У судовому засіданні 14.02.2017 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд
В С Т А Н О В И В:

Між Відкритим акціонерним товариством Укртелеком в особі Луганської філії ЦСЗ №8 цех 23, яке в подальшому перейменоване на Публічне акціонерне товариство Укртелеком (підприємство зв`язку, позивач) та Луганським обласним військовим комісаріатом (споживач, відповідач) 01.10.2006 був укладений типовий договір №6100322, за умовами якого підприємство зв`язку надає послуги електрозв`язку, перераховані в додатку 1, і безоплатні послуги, перераховані в додатку 2 (розділ 1 договору).
Відповідно до розділу 2 договору підприємство зв`язку зобов`язалось, зокрема, забезпечувати безперебійне і якісне надання послуг телефонного зв`язку (пп.2.1.1 п.2.1 договору); проводити реєстрацію придбаних споживачем абонентських пристроїв та телематичних служб та передавання даних (пп.2.1.2 п.2.1 договору).
Згідно з пп.3.2.8 п.3.2 договору споживач зобов`язаний своєчасно вносити плату за користування телефоном, міжміські та міжнародні телефонні розмови, подані в кредит телеграми та інші послуги надані по телефону.
Повідомляти до підприємства зв`язку дані, які необхідні для розрахункових документів (пп.3.2.9 п.3.2 договору).
Пунктом 4.1 договору послуги, які надаються підприємством зв`язку, оплачуються за тарифами, затвердженими згідно з чинним законодавством.
Відповідно до п.4.2 договору споживач сплачує послуги електрозв`язку за спільно погодженою системою оплати.
Розрахунки за фактично отримані в кредит послуги електрозв`язку за кожний попередній місяць проводяться споживачем протягом десяти днів з дня одержання рахунку, але не пізніше 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим. За отримані в кредит послуги міжміського та міжнародного телефонного зв`язку справляється додаткова плата в розмірі двох відсотків вартості наданих послуг (п.4.5 договору).
Згідно з п.4.6 договору у разі застосування авансової системи оплати споживач для одержання послуг електрозв`язку проводить щомісячно до 20 числа поточного місяця, попередню оплату їх вартості в розмірі не менше суми послуг, наданих у попередньому розрахунковому періоді, з подальшим перерахунком (до 10 числа місяця, що настає після розрахункового періоду) виходячи з фактично наданих послуг.
В п.5.8 договору сторони передбачили, що у разі несплати за надані послуги електрозв`язку понад встановлений термін (з 21 числа місяця, що настає після розрахункового періоду) споживач сплачує пеню в розмірі одного відсотка від затриманих платежів за кожну добу затримки, згідно з чинним законодавством.
Відповідно до п.7.1 договору він набирає чинності з дня підписання і діє п`ять років.
Якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодна із сторін не повідомила про його припинення, то договір вважається дійсним на той же термін (п.7.2).
Таким чином, з огляду на відсутність повідомлень від сторін про припинення дії договору він продовжив свою дію на наступний період і є діючим на момент розгляду справи.
На виконання умов договору про надання послуг електрозв`язку позивач надавав відповідачеві відповідні послуги, але за надані у період вересень 2013 року червень 2016 року послуги відповідач розрахувався частково, внаслідок чого за ним виникла заборгованість в сумі 2758 грн 21 коп.
Вказані обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.
Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Частиною 1 ст.173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Згідно зі ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань) є, зокрема, договір.
Згідно з ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до ч.1 ст.639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч.1 ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Згідно з ч.1 ст.903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
У відповідності до п.5 ст.33 Закону України Про телекомунікації, п.36 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2012 року №295, споживач зобов`язаний виконувати умови договору та своєчасно оплачувати отримані телекомунікаційні послуги згідно діючих тарифів.
Статтею 68 Закону України Про телекомунікації встановлено, що розрахунки за телекомунікаційні послуги здійснюються на умовах договору про надання телекомунікаційних послуг між оператором, провайдером телекомунікацій та споживачем або без договору за готівкову оплату чи за допомогою карток тощо в разі одержання споживачем замовленої за передоплатою (авансованої) послуги за тарифами, затвердженими згідно із законодавством.
Відповідно до ч.1 ст.222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законі інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.
Згідно зі ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, тобто неналежне виконання.
Факт надання позивачем відповідачеві послуг зв`язку у вересні 2013 року червні 2016 року на суму 4807 грн 65 коп. підтверджений матеріалами справи, в т.ч. рахунками-актами (а.с.25-58).
Приписами ст.530 Цивільного кодексу України, зокрема, встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
В п.4.5 договору сторони передбачили, що розрахунки за фактично отримані в кредит послуги електрозв`язку за кожний попередній місяць проводяться споживачем протягом десяти днів з дня одержання рахунку, але не пізніше 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим. За отримані в кредит послуги міжміського та міжнародного телефонного зв`язку справляється додаткова плата в розмірі двох відсотків вартості наданих послуг.
Відповідач оплату отриманих телекомунікаційних послуг здійснив частково в сумі 2049 грн 44 коп.
Господарський суд бере до уваги, що позивачем заявлено до стягнення заборгованість за надані послуги зв`язку за договором про надання послуг електрозв`язку №6100322 від 01.10.2006 у вересні 2013 року червні 2016 року, але як вбачається з розрахунку суми основного боргу, доданого до заяви про збільшення позовних вимог (а.с.174), заборгованість за надані послуги у період вересень 2013 року грудень 2013 року, за листопад 2015 року, березень 2016 року - червень 2016 року на момент звернення з даним позовом до суду була сплачена відповідачем і фактично до стягнення не заявлена, про що зазначив представник позивача в судовому засіданні.
Таким чином періодом нарахування заборгованості є січень 2014 року жовтень 2015 року, грудень 2015 року лютий 2016 року, а сума заборгованості за надані телекомунікаційні послуги у вказаний період складає 2758 грн 21 коп.
З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 2758 грн 21 коп. за надані в період січень 2014 року жовтень 2015 року, грудень 2015 року лютий 2016 року послуги зв`язку за договором про надання послуг електрозв`язку №6100322 від 01.10.2006.
Відносно вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за період з 01.03.2016 по 21.04.2016 в сумі 14 грн 87 коп. суд зазначає наступне.
Стаття 216 Господарського кодексу України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.
Згідно п.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Частиною 1 ст.549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Частиною 3 вказаної статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до п.5.4 договору №6100322 від 01.10.2006 у разі несплати за надані послуги електрозв`язку понад установлений термін (з 21 числа місяця, що настає після розрахункового періоду) споживач сплачує пеню в розмірі одного відсотка від затриманих платежів за кожну добу затримки згідно з чинним законодавством.
Згідно з ч.2 ст.36 Закону України Про телекомунікації у разі затримки плати за надані оператором, провайдером телекомунікаційні послуги споживачі сплачують пеню, яка обчислюється від вартості неоплачених послуг у розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня.
Частиною 6 ст.232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Судом було перевірено розрахунок пені, наданий позивачем та встановлено, що він є неправильним, оскільки позивачем невірно визначено початок періоду прострочення відповідно до умов договору (п.4.5) і, як наслідок, нарахування пені за рахунками за вересень-жовтень 2015 року здійснено понад строк, встановлений ч.6 ст.232 Господарського кодексу України.
Водночас, господарський суд вважає за необхідне навести власний розрахунок пені, зроблений за допомогою програми Законодавство в межах заявленого позивачем періоду:

№ і дата рахунку-фактуриСтрок оплатиСума заборгованості в грн.Період нарахування пеніКількість днів простроченняСума пені, грн
За вересень 2015 року від 30.09.201520.10.2015123,6201.03.2016-21.04.2016523,86
За жовтень 2015 року від 31.10.201520.11.2015135,3401.03.2016-21.05.2016826,34
За грудень 2015 року від 31.12.201520.01.20160,7201.03.2016-30.06.20161220,05
За січень 2016 року від 31.01.201620.02.201641,7601.03.2016-30.06.20161222,77
За лютий 2016 року від 29.02.201620.03.201613,7001.04.2016-30.06.2016910,65
Всього:13,67

Таким чином обґрунтованою є пеня за період з 01.03.2016 по 30.06.2016 в сумі 13 грн 67 коп.
Відносно вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних за період з 01.11.2013 по 30.06.2016 в сумі 168 грн 97 коп. та інфляційних втрат за період з вересня 2016 року по червень 2016 року в сумі 1781 грн 62 коп. суд зазначає наступне.
Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, за цією нормою Цивільного кодексу України боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.
Судом було перевірено розрахунок 3% річних, наданий позивачем та встановлено, що він є арифметично неправильним.
Водночас, господарський суд вважає за необхідне навести власний розрахунок 3% річних, зроблений за допомогою програми Законодавство в межах заявленого позивачем періоду:

№ і дата рахунку-фактуриСтрок оплатиСума заборгованості в грн.Період нарахування 3% річнихКількість днів простроченняСума 3% річних, грн
За вересень 2013 року від 30.09.201320.10.2013144,75 01.11.2013-29.09.20156988,30
За жовтень 2013 року від 31.10.201320.11.2013224,3501.12.2013-29.09.201566812,32
За листопад 2013 року від 30.11.201320.12.2013225,5501.01.2014-29.09.201563711,81
Часткова оплата 30.09.2015 у сумі 197, 8527,7030.09.2015-12.11.2015440,10
За грудень 2013 року від 31.12.201320.01.2014225,5501.02.2014-12.11.201565012,05
Часткова оплата 13.11.2015 у сумі 190, 3235,2313.11.2015-15.11.201530,01
За січень 2014 року від 31.01.201420.02.2014225,5501.03.2014-15.11.201562511,59
Часткова оплата 16.11.2015 у сумі 100, 11125,4416.11.2015-30.06.20162282,35
За лютий 2014 року від 28.03.201420.03.2014188,6801.04.2014-30.06.201682212,74
За березень 2014 року від 31.03.201420.04.2014110,8301.05.2014-30.06.20167927,21
За квітень 2014 року від 30.04.201420.05.2014110,8301.06.2014-30.06.20167616,93
За травень 2014 року від 31.05.201420.06.2014110,8301.07.2014-30.06.20167316,66
За червень 2014 року від 30.06.201420.07.2014110,8301.08.2014-30.06.20167006,37
За липень 2014 року від 31.07.201420.08.2014124,7301.09.2014-30.06.20166696,85
За серпень 2014 року від 31.08.201420.09.2014110,8301.10.2014-30.06.20166395,82
За вересень 2014 року від 30.09.201420.10.2014115,7301.11.2014-30.06.20166085,78
За жовтень 2014 року від 31.10.201420.11.2014120,6201.12.2014-30.06.20165785,73
За листопад 2014 року від 30.11.201420.12.2014120,6201.01.2015-30.06.20165475,42
За грудень 2014 року від 31.12.201420.01.2015121,3801.02.2015-30.06.20165165,14
За січень 2015 року від 31.01.201520.02.2015120,6201.03.2015-30.06.20164884,83
За лютий 2015 року від 28.02.201520.03.2015120,6201.04.2015-30.06.20164574,53
За березень 2015 року від 31.03.201520.04.2015121,3801.05.2015-30.06.20164274,25
За квітень 2015 року від 30.04.201520.05.2015120,6201.06.2015-30.06.20163963,92
За травень 2015 року від 31.05.201520.06.2015120,6201.07.2015-30.06.20163663,62
За червень 2015 року від 30.06.201520.07.2015120,6201.08.2015-30.06.20163353,32
За липень 2015 року від 31.07.201520.08.2015123,6201.09.2015-30.06.20163043,08
За серпень 2015 року від 31.08.201520.09.2015123,6201.10.2015-30.06.20162742,78
За вересень 2015 року від 30.09.201520.10.2015123,6201.11.2015-30.06.20162432,46
За жовтень 2015 року від 31.10.201520.11.2015135,3401.12.2015-30.06.20162132,36
За грудень 2015 року від 31.12.201520.01.20160,7201.02.2016-30.06.20161510,01
За січень 2016 року від 31.01.201620.02.201641,7601.03.2016-30.06.20161220,42
За лютий 2016 року від 29.02.201620.03.201613,7001.04.2016-30.06.2016910,10
Всього:168,86
Враховуючи викладене, обґрунтованими є 3% річних за період з 01.11.2013 по 30.06.2016 в сумі 168 грн 86 коп.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, господарський суд прийшов до висновку про те, що він є арифметично неправильним, оскільки позивачем невірно визначено індекси інфляції за весь період прострочення.
Водночас, господарський суд вважає за необхідне навести власний розрахунок інфляційних втрат, зроблений за допомогою програми Законодавство:

№ і дата рахунку-фактуриСтрок оплатиСума заборгованості в грн.Період нарахування Індекс інфляції за весь період прострочення, %Сума інфляції, грн
За вересень 2013 року від 30.09.201320.10.2013144,75Листопад 2013-серпень 20151,06,77
За жовтень 2013 року від 31.10.201320.11.2013224,35Грудень 2013-серпень 20151,164,71
За листопад 2013 року від 30.11.201320.12.2013225,55Січень 2014-серпень 20151,163,64
Часткова оплата 30.09.2015 у сумі 197, 8527,70Вересень 2015-жовтень 20151,0097010,27
За грудень 2013 року від 31.12.201320.01.2014225,55Лютий 2014-жовтень 20151,166,63
За січень 2014 року від 31.01.201420.02.2014225,55Березень 2014-жовтень 20151,164,29
Часткова оплата 16.11.2015 у сумі 100, 11125,44Листопад 2015-червень 20161,9,78
За лютий 2014 року від 28.03.201420.03.2014188,68Квітень 2014-червень 20161,155,30
За березень 2014 року від 31.03.201420.04.2014110,83Травень 2014-червень 20161,4,77
За квітень 2014 року від 30.04.201420.05.2014110,83Червень 2014-червень 20161,77,61
За травень 2014 року від 31.05.201420.06.2014110,83Липень 2014-червень 20161,75,74
За червень 2014 року від 30.06.201420.07.2014110,83Серпень 2014-червень 20161,75
За липень 2014 року від 31.07.201420.08.2014124,73Вересень 2014-червень 2016 1,82,74
За серпень 2014 року від 31.08.201420.09.2014110,83Жовтень 2014-червень 20161,68,33
За вересень 2014 року від 30.09.201420.10.2014115,73Листопад 2014-червень 20161,66,96
За жовтень 2014 року від 31.10.201420.11.2014120,62Грудень 2014-червень 20161,66,24
За листопад 2014 року від 30.11.201420.12.2014120,62Січень 2015-червень 20161,60,80
За грудень 2014 року від 31.12.2014 20.01.2015121,38Лютий 2015-червень 20161,55,69
За січень 2015 року від 31.01.201520.02.2015120,62Березень 2015-червень 20161,46,49
За лютий 2015 року від 28.02.201520.03.2015120,62Квітень 2015-червень 20161,30,20
За березень 2015 року від 31.03.201520.04.2015121,38Травень 2015-червень 20161,11,75
За квітень 2015 року від 30.04.201520.05.2015120,62Червень 2015-червень 20161,8,83
За травень 2015 року від 31.05.201520.06.2015120,62Липень 2015-червень 20161,8,31
За червень 2015 року від 30.06.201520.07.2015120,62Серпень 2015-червень 20161,9,62
За липень 2015 року від 31.07.201520.08.2015123,62Вересень 2015-червень 20161,10,93
За серпень 2015 року від 31.08.201520.09.2015123,62Жовтень 2015-червень 20161,7,91
За вересень 2015 року від 30.09.201520.10.2015123,62Листопад 2015-червень 20161,9,64
За жовтень 2015 року від 31.10.201520.11.2015135,34Грудень 2015-червень 20161,7,69
За грудень 2015 року від 31.12.201520.01.20160,72Лютий 2016-червень 20161,0,03
За січень 2016 року від 31.01.201620.02.201641,76Березень 2016-червень 20161,1,85
За лютий 2016 року від 29.02.201620.03.201613,70Квітень 2016-червень 20161,033962930,47
Всього:1798,99

Таким чином, враховуючи принцип диспозитивності судового процесу, розмір заявлених позивачем до стягнення інфляційних втрат, обґрунтованими є інфляційні втрати за період з листопада 2013 року по червень 2016 року в сумі 1781 грн 62 коп.
У відзиві на позовну заяву вих.ЮК/299 від 10.12.2016 відповідач просив застосувати до заявлених ПАТ Укртелеком вимог позовну давність.
Розглядаючи застосування позовної давності до позовної вимоги про стягнення заборгованості, господарський суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність - строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно з ст.257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Частиною 1 ст.260 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.
Частиною 1 ст.261 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Статтею 253 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Відповідно до ч.ч.3-4 ст.267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Як вже зазначалось, в п.4.5 договору сторони передбачили, що розрахунки за фактично отримані в кредит послуги електрозв`язку за кожний попередній місяць проводяться споживачем протягом десяти днів з дня одержання рахунку, але не пізніше 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим. За отримані в кредит послуги міжміського та міжнародного телефонного зв`язку справляється додаткова плата в розмірі двох відсотків вартості наданих послуг.
Відповідно до розрахунку суми основного боргу, наданого позивачем, періодом нарахування заборгованості є січень 2014 року жовтень 2015 року, грудень 2015 року лютий 2016 року, сума заборгованості за надані телекомунікаційні послуги за вказаний період складає 2758 грн 21 коп.
Суд зауважує, що оплата наданих телекомунікаційних послуг здійснюється помісячно, тому строк позовної давності застосовується до кожного зобов`язання з оплати наданих послуг окремо, а не до всієї суми заборгованості за договором, з огляду на що позовна давність за вимогами про стягнення заборгованості за надані послуги у період січень 2014 року жовтень 2015 року, грудень 2015 року лютий 2016 року на момент звернення позивача з позовом до суду (30.11.2016) не спливла.
Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за надані в період січень 2014 року жовтень 2015 року, грудень 2015 року лютий 2016 року послуги зв`язку за договором про надання послуг електрозв`язку №6100322 від 01.10.2006 в сумі 2758 грн 21 коп.
Відносно застосування позовної давності до позовної вимоги про стягнення пені господарський суд зазначає наступне.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 Цивільного кодексу України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.
Враховуючи заявлений позивачем період стягнення пені (з 01.03.2016 по 30.06.2016) та дату звернення з позовом до суду (30.11.2016), господарський суд приходить до висновку про те, що позивачем нарахування пені здійснено в межах річного строку позовної давності, з огляду на що позовна давність до заявленої позивачем вимоги про стягнення пені застосуванню не підлягає.
Відносно застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат господарський суд зазначає наступне.
Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних за період з 01.11.2013 по 30.06.2016 та інфляційних втрат за період з листопада 2013 року по червень 2016 року.
Як вже зазначалось, позивач звернувся до суду з даним позовом 30.11.2016, тобто за межами позовної давності, передбаченої ст.257 Цивільного кодексу України, знаходяться вимоги про стягнення 3% річних за період з 01.11.2013 по 28.11.2013 за надані у вересні 2013 року послуги зв`язку та інфляційних втрат за листопад 2013 року.
Відповідно до ч.ч.3-5 ст.267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
Суд враховує, що 20.09.2016 Публічне акціонерне товариство Укртелеком зверталося до Господарського суду Луганської області з позовом до Луганського обласного військового комісаріату про стягнення заборгованості за 9 договорами у сумі 135546 грн 19 коп., зокрема, і за договором про надання послуг електрозв`язку №6100322 від 01.10.2006. Ухвалою Господарського суду Луганської області від 20.09.2016 у справі №913/1029/16 позовна заява була повернута Публічному акціонерному товариству Укртелеком на підставі п.5 ст.63 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з тим, що розгляд заявлених у позові вимог за 9 договорами перешкоджатиме з`ясуванню прав і взаємовідносин сторін за кожним договором окремо, належній, ретельній оцінці доказів.
Таким чином повернення позовної заяви мало місце не у зв`язку із допущенними Публічним акціонерним товариством Укртелеком порушеннями приписів процесуального законодавства, а у зв`язку із тим, що господарський суд дійшов висновку про, те що розгляд об`єднаних позовних вимог утруднить вирішення спору. З огляду на що господарський суд приходить до висновку про те, що позивачем строк позовної давності за вимогами про стягнення з відповідача 3% річних за період з 01.11.2013 по 28.11.2013 та інфляційних втрат за листопад 2013 року був пропущений з поважних причин, а тому порушене право підлягає захисту.
Враховуючи викладене, позов (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог №26-15/117 від 03.02.2017) підлягає задоволенню частково.
Судовий збір покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог згідно ст.ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст.ст.44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд
В И Р І Ш И В:

1. Позов Публічного акціонерного товариства Укртелеком до ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.
2. Стягнути з Луганського обласного військового комісаріату, АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , на користь Публічного акціонерного товариства Укртелеком, бульвар Т.Шевченка, б.18, м.Київ, ідентифікаційний код 21560766, заборгованість за надані телекомунікаційні послуги в сумі 2758 грн 21 коп., пеню в сумі 13 грн 67 коп., 3% річних у сумі 168 грн 86 коп., інфляційні втрати в сумі 1781 грн 62 коп., судовий збір у сумі 1377 грн 62 коп., про що видати наказ після набрання рішенням законної сили.
3. В решті позову відмовити.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 20.02.2017.

Суддя С.В. Смола