ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" лютого 2017 р.Справа № 922/4442/16

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Жельне С.Ч.
при секретарі судового засідання Федоровій Т.О.

розглянувши справу

за позовом АК "Харківобленерго" м. Харків
до Військової частини НОМЕР_1 , м.Харків
про стягнення коштів у сумі 53 926,56 грн.
за участю представників:
від позивача: Оганян Л.А. за дов. №01-16юр/6868 від 12.09.16 року;

від відповідача: Печенізький В.С. за дов. №1/34-43 від 10.01.17 року.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерна компанія "Харківобленерго" (позивач) звернулась до господарського суду Харківської області із позовом до Військової частини НОМЕР_1 (відповідач) про стягнення коштів у розмірі 53 926,56 грн., з яких: 24144,88 грн. - пеня за жовтень, листопад 2016 року, 2586,57 грн. - 3 проценти річних за жовтень, листопад 2016 року, 27195,11 грн. - інфляційні втрати за вересень, жовтень 2016 року та до стягнення заявлені судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором про постачання електричної енергії № 321,61 від 18.08.2014 року у частині своєчасного розрахунку.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23.12.2016р. порушено провадження у справі №922/4442/16, розгляд справи призначено на 23.01.2017 р.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23.01.2017р. за клопотанням відповідача розгляд справи було відкладено на 06.02.2017р.

06.02.2017 року відповідач через канцелярію суду надав відзив вх. № 3742 у якому зазначає, що відповідач є державною установою та фінансується за рахунок державного бюджету України, згідно з вимогами чинного законодавства про державні (публічні) закупівлі, між сторонами було укладено договори про закупівлю послуги з постачання електроенергії: № 115 від 01.03.2016 року на суму 324 575, 00 грн.; № 219 від 07.07.2016 року на суму 1 200 425,00 грн. За твердженнями відповідача, тільки після проведення процедури закупівлі, укладення договору про закупівлю, а також його перевірки та реєстрації в органах державного казначейства, відповідач як замовник послуг з постачання електричної енергії може здійснити оплату використаної електроенергії. Після надходження відповідного фінансування та проведення процедури закупівлі електроенергії. Після отримання відповідного бюджетного фінансування та укладання договорів про закупівлю електричної енергії №115 від 01.03.2016р. та №219 від 07.07.2016р. 11.11.2016 року поточна заборгованість позивачу була повністю сплачена відповідачем. На думку відповідача відсутня його вина у порушенні договірних зобов`язань та несвоєчасній оплаті спожитої електроенергії тому відсутні підстави для стягнення штрафних санкцій у вигляді пені у зв`язку із чим просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

06.02.2017 р. у судовому засіданні було оголошено перерву до 13.02.2017р. о 10:00 год.

13.02.2017р. Відповідач через канцелярію суду надав письмове пояснення(вх.№4789) за змістом якого зазначає, що згідно виписки по рахунках 14.11.2016р. відповідачем було сплачено спожиту електроенергію за період червень-серпень 2016 року в розмірі 784356,73 грн, тобто у визначений за укладеними договорами про закупівлю електричної енергії №115 від 01.03.2016р. та №219 від 07.07.2016р термін.

Присутній у судовому засіданні 13.02.2017р. представник позивача підтримав позов у повному обсязі.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував із підстав викладених у наданому до суду відзиві та письмових поясненнях, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України ( Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов`язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Згідно з частиною другою статті 4-3 Господарського процесуального кодексу та статтею 33 Господарського процесуального кодексу України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали (пункт 3, 4, 6, 8 і 11 статті 65 ГПК України), притому не лише від учасників судового процесу, а й від інших підприємств, установ, організацій, державних органів.

При цьому, суд має створити належні умови всім учасникам судового процесу для виконання ними вказаного обов`язку по доведенню своєї правової позиції.

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та відповідача, всебічно та повно дослідивши надані докази і таким чином з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, судом встановлено наступне.

Як зазначає позивач, 18.08.2014 року між Акціонерною компанією "Харківобленерго" (далі- позивач, постачальник) та Військовою частиною НОМЕР_1 (далі відповідач, споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії № 321,61 (т. 1, а.с. 10-14).

Пунктом 9.4. договору, сторони погодили, що договір набирає чинності з дня його підписання та діє до 18.02.2015 року включно, а в частині розрахунків до їх повного завершення. Строк дії договору може бути продовженим тільки після укладання додаткової угоди щодо продовження терміну дії цього договору з енергопостачальною організацією.

29.02.2016 року між сторонами було укладено додаткову угоду щодо продовження терміну дії договору про постачання електричної енергії № 321,61 від 18.08.2014 року з 19.03.2016 року по 31.12.2016 року (т. 1, а.с. 17).

Постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з дозволеною потужністю, зазначеною у додатку №3.1 "Перелік місць встановлення розрахункових приладів обліку та тарифів, що застосовуються при проведенні розрахунків за спожиту електричну енергію" до цього договору, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електроенергії та здійснювати інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до договору, що є його невід`ємними частинами (розділ 1 договору).

Згідно з пункту 2.2.2. договору, сторони погодили, що постачальник зобов`язався постачати споживачу електроенергію, як різновид товару: в обсягах, визначених відповідно до розділу 5 договору, із урахуванням вимог розділу 6 цього договору, відповідно до додатку № 1 "Договірні величини електроспоживання".

Пунктом 5 Додатку № 2 остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі виставленого постачальником рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії, визначеного за показами розрахункових засобів обліку (або розрахунковим шляхом). За результатами розрахункового періоду споживачем та постачальником електричної енергії визначається фактичний обсяг поставленої споживачу електричної енергії та оформлюється додаток №20 "Акт про використану електричну енергію", який споживач отримує разом із рахунками та повинен повернути підписаним та скріпленим печаткою в термін до 5 днів.

Для проведення остаточного розрахунку споживач протягом 3-х робочих днів з дня закінчення розрахункового періоду повинен отримати в розрахунковому відділенні відповідного РВЕ або у відділі розрахунків з юридичними особами СО "Харківенергозбут" рахунок на оплату електричної енергії. Цей рахунок має бути оплачений споживачем протягом 5 операційних днів з дня його отримання.

В разі неявки споживача для отримання рахунку постачальник направляє рахунок споживачу рекомендованим листом. У такому разі рахунок вважається отриманим споживачем з дня його відправлення.

Пунктом 1 додатку № 2 до договору, сторони визначили, що розрахунковим періодом вважається період з 01 числа місяця до такого ж числа наступного місяця (т. 1, а.с. 15).

Позивач свої зобов`язання за даним договором виконав у повному обсязі, здійснив відпуск електроенергії відповідачу за період з березня по листопад 016 року. Про що свідчать рахунки на оплату за спожиту теплову енергію, які долучено до матеріалів справи (т. 1, а.с. 30-38).

Відповідач вартість спожитої електроенергії своєчасно та у повному обсязі не сплатив, внаслідок чого позивачем нараховано відповідачу суму у розмірі 53926,56 грн., з яких: 24144,88 грн. - пеня (жовтень, листопад 2016 року на період виникнення боргу на який нараховується пеня -березень, червень, липень, серпень, вересень 2016 року), 2586,57 грн. - 3 проценти річних (жовтень, листопад 2016 року на період виникнення боргу на який нараховується - березень, червень, липень, серпень, вересень 2016 року), 27195,11 грн. інфляційних витрат (вересень,жовтень 2016 року на період виникнення боргу на який нараховується - березень, травень,червень, липень, серпень 2016 року) що і стало причиною звернення до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

За змістом частин 1, 2 статті 26 Закону України "Про електроенергетику", споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

Споживач енергії зобов`язаний додержуватися вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії.

Згідно пункту 4.2.1. договору, за внесення платежів, передбачених пунктом 2.3.3. 2.3.4. договору, з порушенням термінів, визначених додатком № 2 «Порядок розрахунків», споживач сплачує постачальнику суму боргу із урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу, 3 проценти річних та індекс інфляції. Сума пені нараховується споживачу з першого дня прострочення платежу, який повинен бути здійснений споживачем в термін, встановлений у додатку № 2 «Порядок розрахунків», до дня сплати заборгованості включно та зазначається в рахунку окремим рядком.

Щодо стягнення із відповідача, нарахованих позивачем 2586,57грн. - 3% процентів річних (жовтень, листопад 2016 року) та інфляційних витрат у розмірі 27195,11 грн. (вересень, жовтень 2016 року), суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом здійснено перевірку нарахування позивачем відповідачу 3% річних у сумі 2586,57 грн., інфляційних витрат у розмірі 27195,11 грн. встановлено, що вищезазначені нарахування здійснено вірно, вони відповідають вимогам закону та відносинам що складися між сторонами, а тому підлягають до задоволення у повному обсязі.

Щодо стягнення із відповідача, нарахованих позивачем 24144,88 грн. - пені (жовтень, листопад 2016 року на період виникнення боргу на який нараховується пеня -березень, червень, липень, серпень, вересень 2016 року) суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною першою статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до пункту 6 додатку № 2 Порядок розрахунків до договору про постачання електричної енергії, сторони погодили, що у разі несвоєчасної оплати обумовлених даним додатком нарахувань, позивач проводить відповідачеві нарахування за весь час прострочення, у тому числі за день оплати, пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який здійснюється нарахування, від суми боргу, та 3% річних з прострочення суми. При цьому сума грошового зобов`язання за цим договором повинна бути оплачена відповідачем з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені у сумі 24144,88 грн. за вищезазначений період, судом встановлено що такий розрахунок здійснено позивачем вірно, а тому підлягає задоволенню у повному обсязі.

Щодо посилання відповідача у наданому до суду 06.02.2017 року відзиві на відсутність його вини у порушенні договірних зобов`язань та відсутності підстав для стягнення штрафних санкцій у вигляді пені не приймаються судом, оскільки у відповідності до договору про закупівлю послуг з постачання електроенергії № 115 від 01.03.2016 року та №219 від 07.07.2016 року сторонами в пункті 1.1 визначено, що усі умови договору про постачання електричної енергії № 321.61 від 18.08.2014 року у разі виникнення спірних питань пріоритет має договір про постачання електричної енергії № 321.61 від 18.08.2014 року, у якому було обумовлено та визначено строки розрахунку за спожиту електроенергію. Станом на час розгляду справи договір про постачання електричної енергії № 321.61 від 18.08.2014 року є діючим.

Невід`ємними частинами Договору про постачання електричної енергії від 18.08.2014 №321,61 та договорів про закупівлю від 11.03.2016 №115 та від 07.07.2016 №219 є додаток №2 - "Порядок розрахунків".

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова вiд зобов`язання або одностороння змiна його умов не допускається, якщо iнше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до пункту 2 статті 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання.

У відповідності до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Судом відхиляються доводи відповідача щодо неможливості здійснення вчасної оплати по договору за відсутності неналежного фінансування військової частини, оскільки згідно частини першої статті 96 ЦК юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а статтями 525, 526 ЦК і статтею 193 ГК встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, відсутність бюджетних коштів та обмежене фінансування не виправдовує бездіяльність відповідача та не може бути підставою для його звільнення від виконання зобов`язання по оплаті отриманих послуг за договором.

Також, відповідно до постанови Верховного Суду України №11/446 від 15.05.2012 р. відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобовязання.

Тому надані заперечення відповідача є необґрунтованими та безпідставними, а також ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм законодавства та їх розумінні, спростовуються матеріалами справи та викладеними вище нормами, тому не приймаються судом.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами (стаття 4-3 Господарського процесуального кодексу України).

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (статті 32 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно із статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними і підлягаючими задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір.

Керуючись статтями 33, 34, 35, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (м. Харків, вул. Ак. Проскури, 1, код в ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь Акціонерної компанії "Хакрівобленерго (61003, м. Харків, вул. Плеханівська, 149) на п/р НОМЕР_3 в АТ "Райффайзен Банк Аваль" м. Київ, МФО 380805, код 00131954 - 24144 грн. 88 коп. пені, 2586 грн. 57 коп. процентів річних та 27195 грн. 11 коп. інфляційних втрат, а на п/р НОМЕР_3 в АТ Райффайзен Банк Аваль"м. Київ. МФО 380805, код 00131954 - 1378 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 20.02.2017 р.

Суддя С.Ч. Жельне