УХВАЛА

про повернення позовної заяви

16.02.2017Справа № 910/2513/17

Суддя Сташків Р.Б., розглянувши

позовну заяву Міністерства інфраструктури України

до Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" та Акціонерного товариства Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш.(Dogus Insaat ve Ticaret A.S.)

про зобов'язання вчинити дії та стягнення 2883498,31 грн.

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 2 Господарського процесуального кодексу України господарський суд порушує справи за позовними заявами.

У свою чергу, подання позовної заяви є формою реалізації права на позов. Подати позов - означає звернутися до господарського суду із заявою, в якій повинно міститися прохання, адресоване суду, про розгляд спору про право, що виник.

Вимоги щодо змісту позовної заяви наведені в ч. 2 ст. 54 ГПК України, згідно з якими позовна заява повинна містити зміст позовних вимог.

Зміст позовних вимог включає предмет і підстави позову.

Предметом позову є матеріально-правова вимога про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Предмет позову першої з заявлених вимог є цілком визначеним - це стягнення конкретної суми коштів з конкретної особи - стягнення з відповідача-2 за позовом в дохід Державного бюджету України пені у розмірі 110000 доларів США, що становить 2883498,31 грн.

Натомість, визначаючи предмет позову за другою позовною вимогою, як зобов'язання відповідача-1 вжити заходів для виконання відповідачем-2 умов Договору підряду на виконання будівельних робіт №ПЗ/ДН-6-0415 від 14.11.2004, позивач не визначив, які саме заходи для виконання умов договору є предметом примусового зобов'язання та які саме умови договору є предметом примусового виконання.

Оскільки "заходи" є невизначеним поняттям, а Договір підряду на виконання будівельних робіт №ПЗ/ДН-6-0415 від 14.11.2004 покладає на відповідача-2 виконання цілого переліку умов, зокрема розділ 6 договору "права та обов'язки сторін" містить 9 пунктів зобов'язань, то сформована позивачем вимога загального змісту як "вжити заходів для виконання умов договору" є абстрактною (не конкретною) та свідчить про фактичне не визначення предмету позову у частині другої позовної вимоги.

Невизначеність предмету позову, в свою чергу, унеможливлює визначення ціни позову за другою позовною вимогою, а також з'ясування обставин, на яких вона ґрунтується.

Процесуальним наслідком відсутності обставин, на яких ґрунтується позовна вимога, є повернення позовної заяви без розгляду (п. 3 ч. 1 ст. 63 ГПК України).

Окрім невизначеності предмету позову за другою позовною вимогою, що, як було вказано вище, унеможливлює визначення ціни позову за другою позовною вимогою, позивачем до позову не додано доказів сплати судового збору в цілому, тобто і за першою визначеною позовною вимогою про стягнення 110000 доларів США.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 ГПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

До позову не додано доказів сплати судового збору, та натомість викладено клопотання про відстрочення сплати судового збору до прийняття рішення у справі.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Тобто виходячи з положень указаної норми, єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у ст. 8 Закону України "Про судовий збір", є врахування ним майнового стану сторін. І особа, яка заявляє відповідне клопотання повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

При цьому, оскільки однією з засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, отже, в тому числі й органів державної влади, то самі лише обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися підставою для звільнення від такої сплати. Аналогічну правову позицію викладено у п. 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України".

Клопотання про відстрочення сплати судового збору не містить доказів, що майновий стан позивача перешкоджав (перешкоджає) сплаті ним судового збору у встановленому порядку і розмірі, а його доводи щодо відсутності передбачених у його кошторисі кошті, призначених для сплати судового збору, як підстава для відстрочки його сплати, судом з огляду на вищенаведену правову позицію відхиляються, оскільки усі учасники судового процесу рівні перед законом і судом.

Суд зазначає, що в розумінні ст. 8 вказаного Закону самі лише обставини, пов'язані з фінансуванням діяльності суб'єкта та відсутністю коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися підставою для відстрочення такої сплати, оскільки відповідно до указаної вище норми, особа-заявник повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан дійсно перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі, а одна лише обставина не фінансування за певною статтею не доводить відсутності коштів узагалі та такого скрутного стану особи-заявника, який перешкоджає сплаті судового збору у встановленому порядку і розмірі на даний час.

Таким чином, суд відмовляє у задоволенні клопотання про відстрочку сплати судового збору.

Процесуальним наслідком відсутності доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі є повернення позовної заяви без розгляду (п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України).

Керуючись п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву і додані до неї документи повернути без розгляду.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею в загальному порядку після усунення допущених порушень. Дана ухвала набирає чинності з моменту прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому ст. 106 ГПК України.

Суддя Р.Б. Сташків