ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2017 р. Справа № 917/1634/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи ОСОБА_1 гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" ОСОБА_2, 04050, м. Київ, вул. Січових стрільців, 60

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Футбольний клуб "Ворскла", 36000, м. Полтава, майдан Незалежності, 16

про стягнення грошових коштів у сумі 4115884,21 грн.

Суддя Гетя Н.Г.

Представники:

від позивача: ОСОБА_3 дов. №3-243110/12807 від 13.12.2016р.

від відповідача: ОСОБА_4 дов. №432 від 02.11.2016 р.; ОСОБА_5, дов. № 70 від 14.02.2017 р.

Фіксування судового процесу здійснюється за допомогою технічних засобів (аудіозапис).

В судовому засіданні суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст. 85 ГПК України та повідомив дату виготовлення повного тексту рішення.

Суть спору: розглядається позовна заява Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи ОСОБА_1 гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Футбольний клуб «Ворскла» про стягнення заборгованості за Договором про відновлювальну кредитну лінію № 1516v-14 від 06.08.2014 р. станом на 05.09.2016 р. у розмірі 4 115 884,21 гривень по курсу НБУ на дату розрахунку, а саме простроченої заборгованості по основному боргу кредиту 114 000 доларів США, що еквівалентно 3 036 159,26 грн. по курсу НБУ на дату розрахунку, простроченої заборгованості по відсоткам 18 690,92 долари США, що еквівалентно 497 794,82 грн. по курсу НБУ на дату розрахунку та пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам 581 930,13 грн. по курсу НБУ на дату розрахунку.

Разом із позовом до суду надавалась заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно відповідача. В задоволені цієї заяви судом було відмовлено в ухвалі про порушення провадження у справі від 13.10.2016 р.

Крім того, позивачем подавались до суду заяви про забезпечення позову (№2, №3, №4, №5 від 04.10.2016 р.) шляхом накладення арешту на нерухоме майно відповідача. В задоволені цих заяв судом було відмовлено ухвалою від 03.11.2016 р.

Ухвалою суду від 08.12.2016 р. строк вирішення спору за клопотанням сторін було продовжено на 15 днів відповідно до приписів ч. 3 ст. 69 ГПК України.

По справі ухвалою суду від 21.12.2016 р. за клопотанням представника відповідача було призначено у справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої було доручено Полтавському відділенню Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. Бокаріуса. Пунктом 7 вказаної ухвали зобов'язано позивача надати суду оригінали Протоколу засідання правління ПАТ Банк Фінанси та Кредит від 15 червня 2015 року та від 01.09.2015 (на які посилається відповідач) для залучення їх до справи на час проведення експертного дослідження та забезпечити явку до господарського суду Полтавської області ОСОБА_6 правління ПАТ Банк Фінанси та Кредит ОСОБА_6 для відбирання експериментальних зразків підпису.

Листом від 11.01.2017 року представник ПАТ Банк Фінанси та Кредит повідомив суд, що оригінали Протоколів засідань правління ПАТ Банк Фінанси та Кредит від 15 червня 2015 року та від 01.09.2015р. згідно протоколу обшуку були добровільно видані слідчому відділу фінансових розслідувань ДПІ в Оболонськму районі ГУ ДФС у м. Києві. Забезпечити явку ОСОБА_6 до суду для відбирання експериментальних зразків підпису Банк не може, оскільки вказана особа згідно наказу про звільнення не являється працівником Банку з 26.12.2015р.

Зважаючи на те, що позивачем не були виконані вимоги ухвали суду від 21.12.2016р. судом 07.02.2017 р. провадження у справі було поновлено.

В судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити.

Відповідач та його представники в судовому засіданні позов визнали частково на суму 805 297,15 грн. з мотивів і підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях, які містяться в матеріалах справи. Провадження у справі в іншій частині заявлених позовних вимог просили припинити на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України з посиланням на зарахування зустрічних однорідних вимог.

В судовому засіданні 16.02.2017р. представник позивача заявила клопотання про відкладення розгляду справи, в зв»язку з призначенням судового розгляду по справам №910/2090/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Футбольний клуб "Ворскла" до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи ОСОБА_1 гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення та справи №910/2098/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Футбольний клуб "Ворскла" до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи ОСОБА_1 гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" ОСОБА_2 про визнання недійсним протокольного рішення правління ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", а також метою перевірки здійснених розрахунків відповідача та надання відповідних заперечень проти поданого контррозрахунку.

Суд відхиляє подане клопотання про відкладення розгляду справи з огляду на наступне:

застосовуючи згідно з ч. 1 ст. 4 ГПК України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи частину 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» («Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain») від 07.07.1989 р.).

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку та положень ст. 69 ГПК України, спір розглядається за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

06.08.2014 р. між АТ Банк «Фінанси та Кредит» (позивач) та ТОВ «ФК «Ворскла» (відповідач) було укладено Договір про відновлювальну кредитну лінію №1516v-14 від 06.08.2014 р. з лімітом кредитування, який встановлюється згідно графіку встановлення ліміту кредитної лінії на загальну суму 471 000,00 доларів США.

06.08.2015 р. між позивачем та відповідачем укладено Додаткову угоду до Договору про відновлювальну кредитну лінію № 1516v-14 від 06.08.2014 р. на загальну суму ліміту кредитування 161 000,00 доларів США.

В період з 06.08.2014р. по 29.01.2016р., відповідач сплатив в повному обсязі відсотки за користування кредитними коштами в сумі 46 682,72 доларів США, провівши останній платіж 29.01.2016 р. по сплаті відсотків за користування кредитними коштами в сумі 2670,13 доларів США.

Станом на 05.11.2015 р. сума кредитних коштів, яка підлягала поверненню, відповідно до укладеного Договору про відновлювальну кредитну лінію № 1516v-14 від 06.08.2014 р. та Додаткової угоди від 06.08.2015 р. до даного Договору, становила 114 000,00 доларів США.

Враховуючи той факт, що відповідач своєчасно оплату за вказаним вище договором не проводив, у визначений строк суму кредиту не повернув, 04.10.2016 р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення 4 115 884,21 грн., з яких 114 000,00 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ 3 036 159,26 грн., 18 690,92 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ 497 794,82 грн., на пені за прострочення заборгованості по тілу кредиту та відсоткам на суму 581 930,13 грн.

Поміж іншим судом також встановлено, що 02.08.2008 р. між позивачем в особі філії ПРУ ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачем укладено Договір № 3570-KRLV на розрахунково-касове обслуговування, за яким позивач відкрив відповідачу поточні рахунки у національній валюті, доларах США та євро.

17.09.2015 р. згідно рішення Національного Банку України року в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» було введено тимчасову адміністрацію, а кошти, які знаходились на поточних рахунках відповідача по укладеному Договору від 02.08.2008 року № 3570-KRLV на розрахунково-касове обслуговування, заблоковані.

Станом на 17.09.2015 р. (дату введення тимчасової адміністрації у позивача) на поточних рахунках відповідача, відкритих у позивача, знаходились 2 014 351,85 грн., 1678,41 доларів США, 500,00 доларів США та 40,00 євро, що підтверджується випискою по рахунках, засвідченою банківською установою (копії в матеріалах справи).

24.12.2015 р. відповідач на адресу позивача направив заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог в порядку ст. 601 ЦК України на суми 2 014 351,85 грн., 1678,41 доларів США, 500,00 доларів США та 40,00 євро відповідно, що разом становило, за офіційним курсом НБУ станом на 24.12.2015 р., 2 065 453,52 грн., в рахунок часткового зарахування заліком зустрічних однорідних вимог заборгованості ТОВ «ФК «Ворскла» перед позивачем в сумі 114 000 доларів США, що становила 2 621 690,95 грн., за офіційним курсом НБУ станом на 24.12.2015 р. та заборгованості позивача перед відповідачем на суму 2 065 453,52 грн.

При цьому в заяві про зарахування зустрічних однорідних вимог відповідач повідомив позивача, що після припинення зобовязання ТОВ «ФК «Ворскла» та позивача на суму 2 065 453, 52 грн., що становить за офіційним курсом НБУ станом на 24.12.2015 р. 89 812,91 доларів США, залишок заборгованості відповідача перед позивачем за Договором про відновлювальну кредитну лінію № 1516v-14 від 06.08.2014 р. буде становити 24 187,09 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 24.12.2015 р. складало 556 237,50 грн.

05.02.2016 р. позивачем на заяву відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог було надано відповідь щодо неможливості зарахування таких вимог з посиланням на п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема з тих підстав, що зарахування однорідних вимог заборонені з пов`язаними з банком особами, а відповідач, відповідно до рішення Банку, був визнаний пов`язаною з ними (банком) особою.

В підтвердження цього позивачем було надано Протоколи засідання правління АТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 15.06.2015 р. («Про затвердження переліку пов`язаних з осіб») та 01.09.2015 р. («Про затвердження переліку пов`язаних з банком осіб») та відповідну копію витягу з протоколу.

Зазначені протоколи та витяги з них було надано позивачем в обґрунтування того, що відповідач є повязаною з ним (банком) особою.

21.12.2016 р. відповідачем було подано до суду Клопотання про призначення та проведення судової почеркознавчої експертизи, а саме: підписів посадових осіб АТ «Банк «Фінанси та Кредит», які вказані в Протоколі засідання правління від 15.06.2015 р. та Протоколі засідання правління від 01.09.2015 р., оскільки підписи у графі «В.о. ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_6» (в Протоколі від 15.06.2015 р.) та у графі «ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_6Ф.» (в Протоколі від 01.09.2015 р.), виконані від імені ОСОБА_6, візуально суттєво відрізняються.

В ухвалі суду про призначення та проведення судової почеркознавчої експертизи від 21.12.2016 р. було зобовязано позивача надати оригінали Протоколу засідання правління ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 15.06.2015 р. та від 01.09.2015 року для залучення їх до справи на час проведення експертного дослідження та забезпечити явку до суду ОСОБА_6 правління ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» ОСОБА_6 для відібрання експериментальних зразків підписів.

На виконання вказаної вище ухвали суду позивачем на адресу суду надано відповідь з посиланням на неможливість надання оригіналів витребуваних судом Протоколів засідання правління банку від 15.06.2015 р. та 01.09.2015 р., оскільки дані протоколи вилучені прокуратурою на час проведення досудового розслідування по відношенню до посадових осіб АТ «Банк «Фінанси та Кредит», а також неможливістю забезпечити явку до суду ОСОБА_6 правління ОСОБА_6 для відібрання зразків експериментальних підписів, оскільки ОСОБА_6 не знаходиться в трудових відносинах з банком та звільнений з займаної посади.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, зобовязання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги.

За змістом названої правової норми залік можливий лише при наявності таких умов: вимоги сторін мають бути зустрічні, тобто такі, які випливають з двох різних зобовязань між двома особами, де кредитор одного зобовязання є боржником іншого, те саме повинно бути і з боржником; однорідні, зокрема можна зарахувати грошовий борг проти грошового, а також необхідно, щоб за обома вимогами настав вже строк виконання, оскільки не можна предявити до зарахування вимоги за таким зобовязанням, яке не підлягає виконанню.

Отже, за правовою природою припинення зобовязання зарахуванням зустрічної вимоги є односторонньою угодою, яка оформляється заявою однієї сторони.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ГК України, господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Пунктом 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в чинній редакції) встановлено, що забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на зобов'язання банку щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, крім обмежень, прямо передбачених законом, у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов'язань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами, виключно з урахуванням того, що: за кредитним договором не було здійснено заміни застави, а саме не відбувалося зміни будь-якого з предметів застави на предмет застави, яким виступають майнові права на отримання коштів боржника, які розміщені на відповідних рахунках у неплатоспроможному банку, протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення ОСОБА_1 банку з ринку; кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника на дату початку процедури виведення ОСОБА_1 банку з ринку та договірне списання з цих рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком.

Пунктом 2 ОСОБА_1 гарантування вкладів фізичних осіб від 21.09.2015 р. № 12-33820/15 зазначено, що відповідно до абзацу другого пункту 8 частини другої статті 46 Закону у редакції, що діє з 12.08.2015, протягом здійснення процедури ліквідації банку зарахування зустрічних однорідних вимог заборонено, крім випадків, визначених зазначеним пунктом Закону.

У цьому разі боржник банку має бути одночасно кредитором цього банку, кошти мають бути спрямовані на погашення зобов'язань за кредитом такого боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами, а також договірне списання з рахунків має бути передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком.

Пункт 8 частини другої статті 46 Закону у редакції, що діє з 12.08.2015, застосовується уповноваженими особами ОСОБА_1 в усіх банках, що знаходяться на стадії ліквідації, незалежно від дати прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії і ліквідації банку.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено наявними в ній доказами, відповідач є боржником позивача за Договором про відновлювальну кредитку лінію № 1516v-14 від 06.08.2014 р. і є одночасно кредитором банку за Договором на розрахунково-касове обслуговування № 3570-KRLV від 02.06.2008 р., при цьому договірне списання з рахунків передбачено умовами договорів, укладених між позивачем та відповідачем. По кредитному Договору № 1516v-14 від 06.08.2014 р. не було здійснено заміни предмета застави, кошти відповідно до заліку спрямовані на погашення зобов'язань за кредитним Договором відповідача перед позивачем.

За викладених вище обставин суд вважає за можливе здійснити зарахування однорідних зустрічних вимог позивача та ви відповідача у справі.

При цьому суд зазначає наступне.

В якості доказу визнання відповідача пов`язаною з банком (позивачем) особою, що тягнене за собою заборону здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог, було надано копії Протоколів засідання правління Банку від 15.06.2015 р. та 01.09.2015 р. в яких зазначено, що затверджений перелік пов`язаних з банком осіб зазначається в додатку до Протоколу.

Як вбачається з Додатку до вказаних вище протоколів, що містяться в матеріалах справи, вони підписані Уповноваженою особою ОСОБА_1 гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» ОСОБА_2, хоча самі протоколи складені та підписані за участі інших осіб, а саме В.о. ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_6 разом з секретарем Коляденко І.Ю. (в Протоколі від 15.06.2015 р.) та Головою ОСОБА_7 ОСОБА_6 разом з секретарем Коляденко І.Ю. (в Протоколі від 01.09.2015 р.). При цьому, в судовому засіданні представник позивача зазначив, що Додатки до вказаних протоколів (як за 15.06.2015 р., так і 01.09.2015 р.) були підписані членом правління банку ОСОБА_8, але жодного доказу на підтвердження цього, як і самих додатків з підписом ОСОБА_8 надано не було, які не містяться вони в матеріалах справи взагалі.

Разом із тим, в судовому засіданні представник позивача підтвердив, що оригінали документів, в тому числі й вказаних Протоколів, були вилучені під час проведення слідчих дій 06.10.2016.

При цьому суд критично оцінює посилання позивача та його представника на неможливість подання таких доказів, оскільки позивачем суду не надавались в якості доказів документи (заяви, клопотання до органів, що здійснюють досудове розслідування в межах кримінального (-их) проваджень по відношенню до посадових осіб банку (позивача) щодо витребування Протоколу засідання правління банку від 15.06.2015 та Протоколу від 01.09.2015 р. разом із Додатками до них (в частині відповідача) для надання їх на вимогу суду.

З матеріалів справи вбачається, що надаючи відповідачу відмову про зарахування зустрічних однорідних вимог 05.02.2016 р., позивач також посилався на наявність вказаних вище Протоколів та Додатків до них, але на момент такої відповіді відповідачу також не було надано Додатків з підписом інших осіб, аніж Уповноважена особа ОСОБА_1 гарантування вкладів на ліквідацію позивача, хоча на момент такої відмови відповідачу оригінали Протоколів та Додатків до них були в наявності у позивача, що не заперечувалось представником банку в судовому засіданні.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 6 «Про судове рішення», рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Згідно із положеннями вказаної вище Постанови Пленуму ВГСУ, рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 ГПК України, судове рішення приймається за результатами обговорення усіх обставин справи, а ч. 1 ст. 43 названого Кодексу передбачено всебічний, повний і об'єктивний розгляд в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Згідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Верховним Судом України встановлений у розумінні положень частини 2 сттатті 82, частин 1 та 2 ст. 11128 ГПК України обов'язковий для всіх судів України висновок у постанові Верховного Суду України від 20 травня 2014 року у справі № 6-20гс14, відображений у висновках Верховного Суду України, викладених у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пункту 1 частини 1 статті 11116 ГПК України за I півріччя 2014 про те, що згідно з положеннями статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950, яка є частиною національного законодавства України, рішення суду має містити мотиви вирішення доводів та аргументів представників сторін стосовно суті спору, в тому числі й щодо застосування норм матеріального права.

Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (із змінами), суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктами 44 45 рішення Європейського суду з прав людини у справі «ОСОБА_9 Сервіс» проти Франції (Levages Prestations v. France, 21920/93) встановлено, що увага повинна бути приділена повноті судового розгляду, проведеної в межах національної судової системи.

Право на справедливий судовий розгляд повинно бути розтлумачено в світлі верховенства права. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності (пункт 73 Окіай та інші проти Туреччини (Okyay and Others v. Turkey, 36220/97), який передбачає, inter alia, що остаточний судовий акт не повинен піддаватися сумніву (пункт 61 Брумареску проти Румунії (Brumaresku v. Romania, 28342/95); пункт 148 «Агрокомплекс» проти України (Agrokompleks v. Ukraine, 23465/03).

Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процессу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставин справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Крім того, Постановою Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» розяснено, що згідно з частиною другою статті 4-3 ГПК та статтею 33 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії (стаття 36 ГПК). Якщо документи, які мають значення для правильного вирішення спору, і підписи на них виготовлені стороною за допомогою будь-яких технічних засобів, то такі документи повинні прийматись господарським судом як письмові докази, досліджуватись та оцінюватись за загальними правилами ГПК.

Подані сторонами копії документів, виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо), засвідчуються підписом особи, яка їх виготовила або яка перевірила їх на відповідність оригіналам, із зазначенням її прізвища, ініціалів та посади та з прикладенням печатки .

Якщо подані копії документів, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів, викликають сумніви, господарський суд може витребувати оригінали цих документів, у тому числі для огляду в судовому засіданні з наступним поверненням цих оригіналів особі, яка їх подала. Для перевірки достовірності поданих суду документів може бути призначено судову експертизу.

Якщо стороною у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

У разі неподання оригіналів документів на вимогу суду справа розглядається за наявними доказами, оцінка яких здійснюється відповідно до вимог статей 32, 33, 43 ГПК.

Проведення зарахування заліком зустрічних однорідних вимог у справах, де банк є одночасно кредитором та боржником по кредитних та депозитних договорах, передбачена також з урахуванням правової позиції Верховного суду України, яка викладена в Постанові ВСУ від 25.01.2017 р. по справі № 910/28919/15, що також співпадає з правовою позицією Вищого господарського суду України (постанови ВГСУ у справах № 925/1498/15, № 923/1076/14, № 910/22728/15, № 910/11222/14, № 922/4137/14), де вказано про можливість зарахування заліком зустрічних однорідних вимог при наявності виключних підстав, передбачених п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в період дії ліквідаційної процедури банку.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позивачем не подано належних та допустимих доказів в підставу своїх заперечень щодо неможливості та не проведення заліку зустрічних однорідних вимог на суму 2 065 453,52 грн. згідно поданої ТОВ «ФК «Ворскла» заяви від 24.12.2015 р. Отже, виходячи із змісту виниклих спірних правовідносин, так і з урахуванням п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суд не вважає, що таке зарахування є неможливим.

На підставі викладеного вище суд приходить до висновку про відмову в задоволені позовних вимог позивача в сумі 2 065 453,52 гривень у звязку із зарахуванням зустрічних однорідних вимог в порядку ст. 601 ЦК України на суми 2 014 351,85 грн., 1678,41 доларів США, 500,00 доларів США та 40,00 євро відповідно, що разом становить, за офіційним курсом НБУ станом на 24.12.2015 р., 2 065 453,52 грн., в рахунок часткового зарахування заліком зустрічних однорідних вимог заборгованості ТОВ «ФК «Ворскла» перед позивачем в сумі 114 000 доларів США, що становить 2 621 690,95 грн., за офіційним курсом НБУ станом на 24.12.2015 р. та заборгованості позивача перед відповідачем на суму 2 065 453,52 грн.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем станом на дату звернення до суду з позовом становить 24 187,09 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на 05.09.2016 р., становить 644 174, 19 грн., сума прострочених відсотків за користування кредитними коштами становить 1715,82 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на 05.09.2016 р. становить 45 697, 40 грн., що загалом становить суму 689 871,59 грн.

За прострочення повернення строкової заборгованості по кредиту (тіло кредиту) пеня з 04.03.2016 р. по 04.09.2016 р. (185 днів прострочки) складає 111 762,75 грн., за прострочення повернення процентів за користування кредитними коштами пеня 3 662,81 грн.

Отже, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем, по сплаті основної суми кредиту, відсотках за користування кредитними коштами, пені за прострочення сплати основної суми заборгованості та відсотків становить станом на 05.09.2016 р. складає 805 297,15 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

Судові витрати відповідно до ч. 2 статті 49 ГПК України підлягають стягненню з відповідач.

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 32, 33,43,49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Футбольний клуб "Ворскла", 36000, м. Полтава, майдан Незалежності, 16, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи ОСОБА_1 гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" ОСОБА_2 (04050, м. Київ, вул. Січових стрільців, 60, ) заборгованість за Договором про відновлювальну кредитну лінію №1516v-14 від 06.08.2014р. в розмірі 805 297,15 грн. з яких: 24 187,09 доларів США боргу по тілу кредита, що за офіційним курсом НБУ на 05.09.2016 р., становить 644 174, 19 грн., сума прострочених відсотків за користування кредитними коштами становить 1715,82 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на 05.09.2016 р. становить 45 697, 40 грн., 111762,75 грн. - пеня за прострочення заборгованості по основному боргу, 3662,00 грн. - пеня за прострочення повернення відсотків, а також витрати на сплату судового збору 12079,46 грн.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 21.02.2017 року

Суддя Гетя Н.Г.