КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2017 р. Справа№ 10/152

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Михальської Ю.Б.

Гончарова С.А.

за участю представників сторін:

позивач-1: не з'явився

позивач-2: не з'явився

від позивача 1: ОСОБА_2 - дов. №15/12-01 від 15.12.2016 р.

від позивача 2: ОСОБА_2 - дов. №15/12-02 від 15.12.2016 р.

від відповідача-1: не з'явились

від відповідача-2: не з'явились

від відповідача-3: не з'явились

від третьої особи-1: не з'явились

від третьої особи-2: не з'явились

від третьої особи-3: не з'явились

від прокуратури: не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення Господарського суду міста Києва від 12.04.2016р.

у справі № 10/152 (суддя Якименко М.М.)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (позивач-1)

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (позивач-2)

до Державного підприємства "Львівський дослідно-експерементальний завод технологічного обладнання" (відповідач-1)

Державного підприємства "Аргентум" (відповідач-2)

Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (відповідач-3)

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Міністерство промислової політики України (третя особа-1)

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській області (третя особа-2)

Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" (третя особа-3)

за участю Прокурора Львівської області

про усунення перешкод в користуванні майном

В судовому засіданні 15.02.2017р. відповідно до ст. ст. 85, 99 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 та Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернулись до Господарського суду Львівської області з позовом до відповідача 1 - Державного підприємства "Львівський дослідно-експерементальний завод технологічного обладнання", відповідача 2 - Державного підприємства "Аргентум", третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Міністерство промислової політики України, за участю прокуратури Львівської області про зобов'язання відповідача-1 та відповідача-2 не чинити перешкод у користуванні приміщеннями адмінбудинку "А-6", механічної майстерні "3-1" за адресою: АДРЕСА_1 та виселити відповідача-1 і відповідача-2 з адмінбудинку "А-6" з нежитлових приміщень, зокрема:

І поверху: №№6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15,18, 19, 20, 22, 23, 24, 224, 225;

II поверху: №№55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63, 64, 65, 66, 67, 69, 70, 72, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 85, 86, 226, 227, 228,229, 230,231,232,233,234,235,236,237,238, 239,240,241;

III поверху: №№97. 107, 108, 109, 111, 112, 113, 114, 115, 116, 117, 118, 120, 121, 122, 123, 124, 125,126, 127, 128, 129, 131, 132, 243, 244,245, 246,247,248,249,250,251,252, та з нежитлових приміщень механічної майстерні "3-1" за номерами: 1,2, 3,4, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 14.12.2015 року №10/152 залучено Міністерство економічного розвитку і торгівлі України (м.Київ, вул. М.Грушевського, 12/2 ідентифікаційний код 37508596) як іншого відповідача по даній справі. Матеріали справи №10/152 (26/22) передано за підсудністю до господарського суду міста Києва.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.04.2016р. у справі №10/152 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, позивач-2 звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції проігноровано достовірні та важливі докази, упущені важливі обставини справи, не досліджені факти та дані, що мають та впливають на законність, обґрунтованість та повноту постановленого рішення.

Зокрема, представник позивачів-1,2 посилається на неможливість позивачів-1,2 реалізувати своє право власників відносно спірного майна, згідно з яким власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України) та в порядку ст. 391 ЦК України просить суд зобов'язати відповідачів не чинити перешкод у здійсненні ними права користування та розпорядження своїм майном шляхом виселення з нежитлових приміщень.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу позивача-2 01.07.2016р. передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Федорчук Р.В., Хрипун О.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.07.2016р. колегією суддів у визначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції склад колегії суддів змінювався, згідно ст. 69 ГПК України строк розгляду справи продовжувався, у відповідності до ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладався, останній раз на 15.02.2017р.

Представник позивачів-1,2 в судовому засіданні апеляційної інстанції в режимі відеоконференції 15.02.2017р. підтримав апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про часткове припинення провадження у справі відносно відповідача -1 та 3, та задовольнити позов до відповідача-2 ДП «Аргентум».

Позивачі, представники відповідачів-1,2,3, третіх осіб-1,2,3, прокурор в судове засідання апеляційної інстанції 15.02.2017р., будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, не з'явилися, причини їх неявки суду не відомі. Оскільки їх явка в судове засідання обов'язковою не визнавалась, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 1 статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивачів-1,2, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно договорів купівлі-продажу позивачем ОСОБА_4 придбано нежитлові приміщення адміністративного будинку "А-6" за адресою: АДРЕСА_1, зокрема:

- договору № 439 від 20.10.2006р. приміщення II поверху загальною площею 1101,5 кв.м. (номера приміщень: 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63, 64, 65, 66, 67, 69, 70, 72, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 85, 86, 226, 227, 228, 229, 230, 231, 232, 233, 234, 235, 236, 237, 238, 239, 240, 241), що підтверджується витягом Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради "БТІ та ЕО" №12301934 від 27.10.2006р. про реєстрацію права власності на нерухоме майно;

- договору №442 від 20.10.2006р. приміщення III поверху загальною площею 601,6 кв.м. (номера приміщень: 97, 107, 108, 109, 110, 111, 112, 113, 114, 115, 116, 117, 118, 120, 121, 122, 123, 124, 125, 126, 127, 128, 129, 131, 132, 243, 244, 245, 246, 247, 248, 249, 250, 251, 252), що стверджується витягом Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради "БТІ та ЕО" №12301752 від 27.10.2006р. про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Згідно договорів купівлі-продажу позивачем ОСОБА_3 придбано нежитлові приміщення за тією ж адресою: АДРЕСА_1, зокрема:

- договору №343 від 12.09.2006р. нежитлові приміщення І поверху адміністративного будинку "А-6" загальною площею 459,5 кв.м. (номера приміщень: 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13; 14, 15, 18, 19, 20, 22, 23, 24, 224, 225), що підтверджується витягом Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради "БТІ та ЕО" №11860622 від 18.09.2006р. про реєстрацію права власності на нерухоме майно;

- договору №445 від 20.10:2006р. нежитлові приміщення механічної майстерні загальною площею 136,2 кв.м. (номера приміщень: 1, 2, 3, 4), що підтверджується витягом Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради "БТІ та ЕО" №12321903 від 30.10.2006р. про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд дійшов висновку про безпідставність заявлених позовних вимог, оскільки позивачі не є власниками спірного майна.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 року "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини").

Преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 124 Конституції України визначають обов'язковість виконання усіма суб'єктами прав судового рішення у вказаній справі.

Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Рішенням Господарського суду м. Києва у справі №2/407 від 16.11.2004р., яке набрало законної сили та яке має преюдиційне значення для вирішення даного спору, визнано право господарського відання на нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 за відповідачем-1 -Державним підприємством "Львівський дослідно-експерементальний завод технологічного обладнання".

Крім того, як вбачається із статуту відповідача-1, виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, відповідач-1 з моменту заснування знаходився за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 93 ЦК України місцезнаходженням юридичної особи є адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів чи закону виступають від її імені.

Аналогічне визначення міститься і в Законі України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" №755-ІУ від 15.05.2003р.

Відповідно до Закону №755, відомості, які містяться в єдиному державному реєстрі є достовірними.

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова у справі №2/1312/59/12 від 03.08.2012р., залишеним без змін ухвалами Апеляційного суду Львівської області від 11.12.2013р. та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.03.2014р., задоволено позов Державного підприємства "Львівський дослідно-експерементальний завод технологічного обладнання" та позов третьої особи з самостійними вимогами Державного агентства України з управління державними корпоративними правами та майном.

Крім іншого, витребувано із чужого незаконного володіння державне майно, яке перебуває на праві повного господарського відання у Державного підприємства "Львівський дослідно-експерементальний завод технологічного обладнання", зокрема у ОСОБА_3 - нежитлові приміщення адміністративного будинку А-6, позначені на плані цифрами 2-15, 18-24, 224, 225 загальною площею 459,5 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, набуті на підставі договору купівлі-продажу від 12.09.2006р., нежитлові приміщення механічної майстерні, позначені на плані цифрами 1,2,3,4 загальною площею 136,2 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, набуті на підставі договору купівлі-продажу від 20.10.2006р., нежитлові приміщення лабораторного корпусу, позначені на плані цифрами 1-22, загальною площею 998,7 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, набуті на підставі договору купівлі-продажу від 12.09.2006р.

Вказаним рішенням у ОСОБА_4 витребувано з чужого незаконного володіння нежитлові приміщення адміністративного будинку А-6, позначені на плані цифрами 97, 107-118, 120-129, 131, 132, 243-252, загальною площею 601,6 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1; нежитлові приміщення адміністративного будинку А-6, позначені на плані цифрами 52-67, 69,70, 72-86, 226-241, загальною площею 1101,5 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1; нежитлові приміщення адміністративного будинку А- 6, позначені на плані цифрами 27-33, 253 загальною площею 103,2 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1; нежитлові приміщення адміністративного будинку А-6, позначені на плані цифрами 34-38, 254-259, загальною площею 128,9 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1; нежитлові приміщення адміністративного будинку А-6, позначені на плані цифрами 39-1, 39-2, 39-38, загальною площею 109,4 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, у справі № 2/1312/59/12 Личаківським районним судом м.Львова 03.08.2012р. винесено окрему ухвалу з приводу встановлених судом фактів порушення законодавства Обласним комунальним підприємством ЛОР "БТІ та ЕО" при реєстрації права власності ВАТ "ЕКТІавтопром".

04.08.2014р. на виконання рішення суду у справі №2/1312/59/12 державним виконавцем Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Білецьким І.М. відкрито виконавче провадження №44230838 (боржник ОСОБА_4) та виконавче провадження №44230733 (боржник ОСОБА_3) про витребування із чужого незаконного володіння державного майна, яке перебувало на праві повного господарського відання у Державного підприємства "Львівський дослідно-експерементальний завод технологічного обладнання" (стягувач Державне агентство України з управління державними корпоративними правами та майном) (а.с.58-61, т.4).

Указом Президента України від 19.07.2013 №389/2013 «Про Міністерство промислової політики України» встановлено, що Міністерство промислової політики України є правонаступником Державного агентства України з управління державними корпоративними правами та майном, що реорганізується.

Міністерство економічного розвитку і торгівлі України (відповідач-3) є правонаступником Міністрества промислової політики України, яке постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2014р. №94 реорганізовано шляхом приєднання до Мінекономрозвитку.

Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Стаття 391 Цивільного кодексу України надає право саме власнику майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Враховуючи те, що рішенням Личаківського районного суду м.Львова у справі №2/1312/59/12 від 03.08.2012р., яке набрало законної сили, витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (позивачів у даній справі) спірного майна, право користування яким позивачі просять суд зобов'язати відповідачів їх не чинити, та виселити відповідачів з адмінбудинку "А-6" з нежитлових приміщень, зокрема: І поверху: №№6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15,18, 19, 20, 22, 23, 24, 224, 225; II поверху: №№55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63, 64, 65, 66, 67, 69, 70, 72, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 85, 86, 226, 227, 228,229, 230,231,232,233,234,235,236,237,238, 239,240,241; III поверху: №№97. 107, 108, 109, 111, 112, 113, 114, 115, 116, 117, 118, 120, 121, 122, 123, 124, 125,126, 127, 128, 129, 131, 132, 243, 244,245, 246,247,248,249,250,251,252, та з нежитлових приміщень механічної майстерні "3-1" за номерами: 1,2,3,4 (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог), місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що позивачі-1, 2 не є власниками спірного майна, а тому правові підстави для задоволення позову у даній справі відсутні.

За вказаних обставин, інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, згідно яких власниками спірного майна на даний час вказані позивачі, не свідчить про перебування у позивачів спірного майна на законних підставах, зазначене майно вони зобов'язані повернути згідно рішення Личаківського районного суду м.Львова у справі №2/1312/59/12 від 03.08.2012р., а тому питання знаходження чи відсутності відповідача-2 у спірних приміщеннях, за відсутності порушених прав позивачів, є некоректним.

Доводи апеляційної скарги про відсутність у вищезазначених судових рішеннях будь-яких фактів, що мають преюдиційне значення для вирішення даної справи, а судом першої інстанції не досліджені дані факти, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не досліджувались та проігноровані заявлені позивачем підстави відмови від позову у частині позовних вимог до відповідачів-1, 3 не узгоджуються з матеріалами справи, оскільки в клопотанні про уточнення позовних вимог представник позивачів-1,2 просив позовні вимоги щодо відповідачів-1,3 залишити без розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.81 ГПК України господарський суд залишає позов без розгляду, якщо:

1) позовну заяву підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано;

2) у провадженні господарського суду або іншого органу, який діє в межах своєї компетенції, є справа з господарського спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав;

4) позивач не звертався до установи банку за одержанням з відповідача заборгованості, коли вона відповідно до законодавства мала бути одержана через банк;

5) позивач без поважних причин не подав витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору, або представник позивача не з'явився на виклик у засідання господарського суду і його нез'явлення перешкоджає вирішенню спору;

6) громадянин відмовився від позову, який було подано у його інтересах прокурором.

Оскільки відсутні передбачені законом підстави для залишення позову без розгляду в частині вимог до відповідачів -1 та 3, а клопотання про припинення провадження у справі на підставі ст.80 ГПК України в суді першої інстанції не заявлялось, доводи апелянта про необґрунтованість оскаржуваного рішення в цій частині є безпідставними.

Посилання апелянта на позицію прокурора у даній справі, яку він висловив в судових засіданнях суду першої інстанції, не свідчать про прийняття судом неправильного за своїм змістом рішення.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Інших доводів, які б спростували законність ухваленого судом першої інстанції рішення апеляційна скарга не містить.

Згідно ст. ст. 32-34 ГПК України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 85, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення Господарського суду міста Києва від 12.04.2016р. у справі №10/152 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.04.2016р. у справі №10/152 залишити без змін.

3. Матеріали справи №10/152 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Ю.Б. Михальська

С.А. Гончаров