ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2017 р.Справа № 922/374/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання Пунтус Д.А.

розглянувши справу

за позовом Публічне АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південна залізниця", м. Харків
до Приватне АТ Харківський електротехнічний завод "Трансзв"язок" м. Харків
про стягнення коштів в сумі 21598,64 грн.
за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

Позивач Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» - звернувся з позовом до відповідача Приватного акціонерного товариства «Харківський електротехнічний завод «Трансзвязок» - про стягнення 14906,98 грн. штрафу та 6601,66 грн. пені за неналежне виконання договірних зобовязань. Позивач також просить суд покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору.

Свої вимоги позивач мотивує неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором поставки №П/Ш 16476/НЮ, а саме, несвоєчасним здійсненням поставки оплаченого товару, що зафіксовано актом приймання-передачі від 21.10.2016 р.

Відповідач 21.02.2017 року надав клопотання про зменшення розміру неустойки, оскільки нараховані штрафні санкції значно перевищують розмір збитків.

За приписами статей 638, 639 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Положеннями ст. 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Згідно положень ст.ст. 4-3, 33 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Враховуючи достатність часу, наданого позивачеві та відповідачеві для підготовки до судового засідання та підготовки витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні оголошувалася перерва з 13.02.2017 року до 21.02.2017 року до 10 год. 30 хв.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

31.03.2016 року між Приватним акціонерним товариством "Харківський електротехнічний завод" Трансзв*язок" ( надалі - Постачальник) та Публічним акціонерним товариством " Українська залізниця" ( надалі - Покупець) було укладено договір № П/Ш-16476/ню ( а. с. 15-16). У відповідності з цим договором Постачальник зобов*язався поставити і передати у зумовлені строки у власність Покупцю певну продукцію, надалі товар, відповідно до специфікації № 1 ( додаток № 1), яка є невід*ємною частиною договору, а покупець зобов*язався прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату відповідно до умов даного договору ( п. 1.1. договору). У відповідності до специфікації № 1 загальна сума поставки складає 212956,80 грн. Сторони погодили найменування продукції, а саме стенд СПР-СЦБ 2 штуки ( а.с.14).

Щодо порядку здійснення оплати сторони погодили наступні умови, так "Покупець " здійснює "Постачальнику " попередню оплату у розмірі 30 % від загальної суми по договору, яка складає 63887,04 грн. ( п. 4.2 договору).

Постачальник здійснює поставку товару на умовах DDP ( Україна 61052, м. Харків вул. Конарєва, 7 виробничий підрозділ "Харківська дистанція зв*язку" філії "Південна залізниця" ПАТ" Укрзалізниця"). Товар поставляється транспортом Постачальника за рахунок Постачальника на склад Покупця, лише за письмовим повідомленням Покупця про готовність прийняти товар , не пізніше 60 календарних днів з дня отримання попередньої оплати ( п. 5.1.1 договору).

Додатковою угодою № 1 до договору № П/Ш-16476/ню від 31.03.2016 року сторони внесли зміни до п.5.1.1 договору та виклали його у наступній редакції, а саме " Постачальник здійснює поставку товару на умовах DDP ( Україна 61052, м. Харків вул. Конарєва, 7 виробничий підрозділ "Харківська дистанція зв*язку" філії "Південна залізниця" ПАТ" Укрзалізниця"). Товар поставляється транспортом Постачальника за рахунок Постачальника на склад Покупця, лише за письмовим повідомленням Покупця про готовність прийняти товар , не пізніше 90 календарних днів з дня отримання попередньої оплати ( а.с.15).

21.06.2016 року позивач перерахував на банківський рахунок відповідача суму 10647,84 грн. , як передплату по договору № П/Ш-16476/ню від 31.03.2016 року ( а.с. 17). Оскільки оплату здійснено 21.06.2016 року, останнім днем строку поставки, сторонами визначено 19.09.2016 рік.

Відповідач даний строк поставки було порушено, товар поставлено 21.10.2016 року що підтверджується актом прийому-передачі від 21.10.2016 року ( а.с.18). та не заперечується відповідачем по справі.

У відповідності до п. 7.2 договору, сторони передбачили наступну відповідальність за порушення умов даного договору, а саме, Постачальник несе наступну відповідальність за несвоєчасну поставку товару, Постачальник сплачує Покупцю пеню у розмірі 0,1% вартості товару, з якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення , крім того за прострочення понад 30 днів Постачальник додатково сплачує Покупцю штраф у розмірі 7 % вказаної вартості.

05.12.2016 року позивач надіслав на адресу відповідача претензію з розрахунком штрафних санкцій та просив сплатити пеню та штраф за порушення договірних зобов*язань , з посиланням на п. 7.2 договору ( а.с.19-21).

У відповіді на пред*явлену претензію, відповідач повідомив Покупця про дефіцит у підприємства обігових коштів для виконання робіт з удосконалення стенду та внесення відповідних змін у технічну документацію майже у 90 % креслень, схем та програмного забезпечення , що і спричинило затримку . Крім того, відповідач просив не застосовувати штрафні санкції за порушення строків відвантаження продукції з посиланням на тяжке фінансове становище та наявність заборгованості по виплаті заробітної плати ( а.с.22).

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Правові наслідки порушення зобов*язання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України, зокрема, щодо сплати неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов*язання.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов*язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов*язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п.7.2. договору у випадку порушення стороною своїх зобов*язань за договором зокрема, недопоставки чи прострочення поставки продукції, сторона зобов*язується відшкодувати іншій стороні пеню 0,1% вартості товару та 7 % штрафу, якщо прострочення буде понад 30 днів.

Відповідно до п.2.1. постанови Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов*язань» пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов*язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов*язання за кожний день прострочення виконання. Застосування іншого виду неустойки штрафу до грошового зобов*язання законом не передбачено, що, втім не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі, притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Таким чином, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов*язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст.61 Конституції України, оскільки згідно зі ст.549 ЦК України пеня та штраф є формою неустойки, а відповідно до ст.230 ГУ України видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Крім того, чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачити в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст.627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Така правова позиція викладена і в постанові Верхового Суду України від 09.04.2012р. у справі №20/246-08.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.02.2017р. відповідачем до суду надані додаткові пояснення, в яких відповідач, зокрема, просив суд зменшити розмір штрафних санкцій 7 %, належних до сплати, як такі, що є надмірно великими, враховуючи відсутність будь-яких збитків у кредитора, які могли виникнути через неналежне виконання боржником зобов*язання, а також враховуючи прострочення виконання на 31 день та ті обставини, що засновником Товариства є держава в особі Міністерства інфраструктури України, що є правонаступником Міністерства транспорту та зв*язку України відповідно до Указу Президента України від 09.12.2010 року № 1085 /2010 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" та надміру скрутний економічний стан відповідача.

Відповідно до п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов*язання.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до положень ст. 3, ч. 3 ст. 509 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов'язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Стаття 83 Господарського процесуального кодексу України надає господарському суду право, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Приписами частини 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду від 23.03.2012р. № 6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Так, судом було розглянуто клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій що становлять 14906,98 грн., та зменшено його розмір на 60 % що становить до стягнення 5962,80 грн.

Суд зазначає, що правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду. Якщо порушення зобов*язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб*єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Тому, користуючись правом, наданим вищезазначеними положеннями чинного законодавства, беручи до уваги майновий стан ПАТ «Харківський електротехнічний завод" Трансзв*язок"» а також зважаючи на те, що розмір нарахованого позивачем у позовній заяві штрафу є надмірно великими ( штраф у розмірі 14906,98 грн.), суд вважає за можливе, враховуючи положення ст.83 ГПК України, зменшити розмір штрафу, які підлягають стягненню з відповідача на 60%, тобто задоволенню підлягають: пеня 6601,66 грн. та штраф у розмірі 5962,80 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. 1,2,33,44,49,83,82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково .

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Харківський електротехнічний завод" Трансзв*язок" ( м.Харків, вул.Достоєвського, буд. 16, код 01056735 п/р 0112 в АБ "Укргазбанк" м.Київ, МФО 320478) на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південна залізниця" ПАТ" "Українська залізниця" ( м.Харків, вул.Конаєва,7 код філії 40081216 р/р 5199, ТВБВ № 10020/0408 філії - Харківське обласне управління ПАТ" Державний ощадний банк України" МФО 351823) пеню у розмірі 6601,66 грн. штраф 5962,80 грн. та судовий збір 1600,00 грн.

В частині стягнення штрафу у розмірі 8944,18 грн. - відмовити.

Наказ видати після набрання рішення законної сили.

Повне рішення складено 23.02.2017 р.

Суддя ОСОБА_3