ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2017 р. Справа № 909/748/16
Господарський суд Івано-Франківської області у складі головуючого судді Ткаченко І. В., суддів Грици Ю І. та ОСОБА_1, при секретарі судового засідання Сегін І. В, за участю представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, представника третьої особи ТОВ "Івано-Франківськгаз Збут" ОСОБА_4, розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" про стягнення з публічного акціонерного товариства "ТИСМЕНИЦЯГАЗ" 8 835 147 грн 95 коп. за договором транспортування природного газу, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: управління соціального захисту населення Тисменицької районної державної адміністрації, товариство з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськгаз Збут", публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

У вересні 2016 року ПАТ "УКРТРАНСГАЗ" звернулось до господарського суду Івано-Франківської області із позовом про стягнення з ПАТ "ТИСМЕНИЦЯГАЗ" заборгованості в сумі 6 545 552 грн 77 коп., з яких 4 973 837 грн 42 коп. - основний борг, 766 601 грн 34 коп. - пеня, 551 371 грн 81 коп. - штраф, 61 765 грн 45 коп. - 3 % річних, 191 976 грн 75 коп. - інфляційні втрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в порушення своїх договірних зобов'язань, згідно з умовами укладеного між сторонами договору транспортування природного газу, відповідач не оплатив надані позивачем послуги балансування обсягів природного газу. У зв'язку із порушенням договірних зобов'язань позивач просить стягнути з відповідача також нараховані на суму основної заборгованості пеню, штраф, 3 % річних та інфляційні втрати.

06 вересня 2016 р., господарський суд Івано-Франківської області (суддя Ткаченко І. В.) порушив провадження у справі № 909/748/16 та призначив її до розгляду на 20 вересня 2016 р.

20 вересня 2016 р., розгляд справи суд відклав на 06 жовтня 2016 р.

06 жовтня 2016 р., до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що відносини, які склалися між ним та позивачем у зв'язку із імперативним впливом держави мають адміністративно-правовий характер, а розрахунки між сторонами здійснюються в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 1 січня 2005 р. № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій".

06 жовтня 2016 р., за клопотанням відповідача до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача суд залучив управління соціального захисту населення Тисменицької районної державної адміністрації та ТОВ "Івано-Франківськгаз Збут", а розгляд справи відклав на 18 жовтня 2016 р.

18 жовтня 2016 р., представник відповідача подав через канцелярію суду доповнення до відзиву на позов.

В судовому засіданні, яке відбулось 18 жовтня 2016 р., представник позивача надав суду письмові пояснення до відзиву на позовну заяву, представник третьої особи ТОВ "Івано-Франківськгаз Збут" надав суду пояснення по суті спору, із змісту яких вбачається, що третя особа ТОВ "Івано-Франківськгаз Збут" проти позову заперечує.

18 жовтня 2016 р., суд прийняв до розгляду заяви позивача про збільшення позовних вимог від 14 вересня 2016 р. (вх. № 9349) та 12 жовтня 2016 р. (вх. № 10368), строк розгляду спору продовжив на п'ятнадцять днів, а розгляд справи відклав на 14 листопада 2016 р.

14 листопада 2016 р., представник третьої особи управління соціального захисту населення Тисменицької РДА в судовому засіданні надав письмові пояснення по суті спору, у яких просив суд у задоволенні позовних вимог ПАТ "УКРТРАНСГАЗ" відмовити.

14 листопада 2016 р., суд прийняв до розгляду заяву позивача про збільшення позовних вимог від 10 листопада 2016 р. (вх. № 11641), за клопотанням відповідача до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача суд залучив Національну акціонерну компанію "Нафтогаз України" та призначив колегіальний розгляд даної справи.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 16 листопада 2016 р. сформовано колегію суддів для розгляду даної справи в складі головуючого судді Ткаченко І. В., суддів Грици Ю .І. та Кобецької С. М.

Ухвалою від 18 листопада 2016 р. розгляд справи суд призначив на 14 грудня 2016 р.

14 грудня 2016 р., розгляд справи суд відклав на 17 січня 2017 р.

17 січня 2017 р., строк розгляду спору суд продовжив на п'ятнадцять днів, а розгляд справи відклав на 31 січня 2017 р.

31 січня 2017 р., розгляд справи суд відклав на 16 лютого 2017 р.

В судовому засіданні суд прийняв заявлену представником відповідача відмову від поданого 14 грудня 2016 р. клопотання про призначення судової експертизи.

26 грудня 2016 р., до канцелярії суду надійшла заява позивача від 15 грудня 2016 р. (вх. № 1366/16) про збільшення позовних вимог в частині стягнення з відповідача основного боргу на суму 1 416 773 грн 15 коп.

Суд прийняв заяву позивача про збільшення позовних вимог, виходячи з наступного.

За змістом ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог.

Передбачені ч. 4 ст. 22 ГПК України права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Таким чином, враховуючи прийняті судом заяви позивача про збільшення позовних вимог, предметом позову є стягнення з відповідача на користь позивача 8 835 147 грн 95 коп. за договором транспортування природного газу, з яких 7 263 432 грн 60 коп. - основний борг, 766 601 грн 34 коп. - пеня, 551 371 грн 81 коп. - штраф, 61 765 грн 45 коп. - 3 % річних, 191 976 грн 75 коп. - інфляційні втрати.

До початку розгляду справи представник відповідача подав через канцелярію суду копії спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України та платіжних доручень і банківських виписок про сплату основного боргу на загальну суму 5 585 148 грн 65 коп.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі із врахуванням раніше поданих заяв про збільшення позовних вимог.

Представник третьої особи Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, письмових пояснень по суті спору не надав.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд

в с т а н о в и в:

17 грудня 2015 р., між ПАТ "УКРТРАНСГАЗ" (оператор) та ПАТ "ТИСМЕНИЦЯГАЗ" (замовник) було укладено договір транспортування природного газу № НОМЕР_1, відповідно до п. 2.1 якого оператор надає замовнику послуги транспортування природного газу на умовах, визначених у цьому Договорі, а замовник сплачує оператору встановлену у цьому Договорі вартість таких послуг.

Відповідно до п. 17.1 Договору, він набирає чинності з дня його укладення і діє до 31 грудня 2016 р., а умови Договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме, з 01 грудня 2015 р.

За змістом пунктів 2.2, 2.3 Договору, послуги надаються на умовах, визначених у Кодексі газотранспортної системи, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 р. № 2493 (далі - Кодекс), з урахуванням особливостей, передбачених цим Договором. До послуг, які можуть бути надані замовнику за цим Договором, належать, зокрема, послуги балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї (далі - балансування).

Згідно з п. 2.6. Договору, замовник має виконувати вимоги, визначені в Кодексі, подавати газ в точках входу та/або приймати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим Договором, протягом погоджених термінів, а також оплачувати послуги на умовах, зазначених у Договорі.

Оператор зобов'язаний, зокрема, своєчасно надавати послуги належної якості; виконувати інші обов'язки, визначені Кодексом та чинним законодавством України (п. 3.1 Договору).

Згідно з п. 4.1 Договору, замовник зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі оплачувати вартість наданих йому послуг; дотримуватися обмежень, встановлених цим Договором та Кодексом, негайно виконувати розпорядження диспетчерської служби позивача; вчасно врегульовувати небаланси тощо.

Відповідно до п. 9.1 Договору, у разі виникнення у замовника негативного місячного небалансу та неврегулювання ним негативного місячного небалансу відповідно до Кодексу в строк до дванадцятого числа місяця, наступного за газовим місяцем, замовник зобов'язаний сплатити оператору за послуги балансування. Негативний місячний небаланс замовника визначається відповідно до Кодексу.

У п. 9.4 Договору визначено, що оператор до чотирнадцятого числа місяця, наступного за газовим місяцем, надає замовнику на його електронну адресу розрахунок вартості послуг балансування та рахунок-фактуру. Замовник зобов'язаний здійснити оплату у строк, що не перевищує п'яти банківських днів.

Згідно з п. 11.4 Договору, послуги балансування оформлюються одностороннім актом за підписом оператора на весь обсяг негативного місячного небалансу, неврегульованого відповідачем відповідно до Кодексу та розділу IX цього Договору.

Як видно із матеріалів справи, на виконання умов Договору, позивачем були надані послуги по балансуванню обсягів природного газу в лютому - жовтні 2016 р., у належний спосіб, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями актів надання послуг балансування обсягів природного газу за лютий - жовтень 2016 р.

Вартість наданих позивачем послуг балансування обсягів природного газу для врегулювання негативного місячного небалансу відповідача склала: за лютий 2016 р. - 2 216 092 грн 80 коп.; березень 2016 р. - 1 135 745 грн 23 коп.; квітень 2016 р. - 909 276 грн 26 коп.; травень 2016 р. - 442 435 грн 49 коп.; червень 2016 р. - 270 287 грн 64 коп.; липень 2016 р. - 265 938 грн 94 коп.; серпень 2016 р. - 294 045 грн 92 коп.; вересень 2016 р. - 312 837 грн 17 коп.; жовтень 2016 р. - 1 416 773 грн 15 коп.

Відповідач свої зобов'язання щодо оплати наданих послуг з балансування обсягів природного газу у визначеному п. 9.4 Договору порядку не здійснив, що і стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до суду.

Отже, предметом даного спору є вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги балансування обсягів природного газу за договором транспортування природного газу.

Відповідно до ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Як визначено у ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається із наявних у матеріалах справи копій платіжних доручень № 1514 від 22 лютого 2016 р., № 10 від 13 грудня 2016 р., № 11 від 28 грудня 2016 р., № 3, № 4, № 5, № 6, № 7від 09 лютого 2017 р., та відповідних банківських виписок, відповідач перерахував позивачу 7 263 432 грн 60 коп. за надані послуги за договором № НОМЕР_1 від 17 грудня 2015 р.

Разом з тим, грошові кошти в сумі 1 416 773 грн 15 коп., сплачені за платіжним дорученням № 10 від 13 грудня 2016 р., були спрямовані на погашення боргу за лютий 2016 р., оскільки у графі призначення платежу цього платіжного доручення вказано: "за надані послуги у 2016 році згідно договору від 17.12.2015 № НОМЕР_1", проте, у спільному протокольному рішенні № 18/УТГ від 05 грудня 2016 р., призначення платежу зазначено: "лютий 2016 року".

Зазначене спростовує твердження відповідача у заяві від 16 січня 2017 р. (вх. № 715/17) про те, що сплачені за платіжним дорученням № 10 від 13 грудня 2016 р. 1 416 773 грн 15 коп. були спрямовані на погашення боргу за жовтень 2016 р.

Отже, враховуючи, що основний борг в сумі 7 263 432 грн 60 коп. був сплачений відповідачем позивачу після порушення провадження у справі, провадження у цій частині підлягає припиненню згідно з п. 11 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача 766 601 грн 34 коп. пені, 551 371 грн 81 коп. штрафу, 61 765 грн 45 коп. 3 % річних та 191 976 грн 75 коп. інфляційних втрат слід зазначити наступне.

Між позивачем, відповідачем, Головним управлінням Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області, Департаментом фінансів Івано-Франківської ОДА, Фінансовим управлінням Тисменицької РДА, ТОВ "Івано-Франківськгаз Збут" та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" були укладені спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України, предметом яких була організація проведення взаєморозрахунку, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій".

Укладаючи зазначені спільні протокольні рішення, позивач і відповідач керувалися спеціальними нормативно-правовими актами, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України № 20 від 11 січня 2005 р., якою затверджено Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03 серпня 2015 р. № 493/688, яким затверджено Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію.

Відповідно до підпунктів 1.1 - 1.2 Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженого наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03 серпня 2015 р. № 493/688, цей Порядок визначає взаємовідносини між органами Державної казначейської служби України, департаментами фінансів обласних державних адміністрацій, Департаментом фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідні департаменти фінансів), Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", ДП "Енергоринок", ПАТ "УКРТРАНСГАЗ", ПАТ "Укргазвидобування", виробниками електроенергії і вугледобувними підприємствами та іншими учасниками розрахунків за природний газ, послуги з постачання, розподілу та транспортування природного газу, в тому числі послуги замовленої потужності, фізичного транспортування природного газу, балансування обсягів природного газу (далі - послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу), теплопостачання та електроенергію, що проводяться відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року № 20 (далі - Порядок). Розрахунки, передбачені в пункті 1.1 цього розділу, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню (далі - акти звіряння) або договорів, що визначають обсяг щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) (далі - договори), і спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу, форма якого наведена у додатку 1 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, форма якого наведена у додатку 2 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію та природний газ або вугілля, форма якого наведена у додатку 3 до цього Порядку.

Згідно з підпунктами 2.1, 2.4, 2.5 Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженого наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03 серпня 2015 р. № 493/688, постачальники та/або транспортувальники ресурсів (товарів, послуг), які виявили бажання здійснити розрахунки відповідно до Порядку, складають щомісяця до 10 числа з розпорядниками коштів акти звіряння, а в разі проведення відповідних розрахунків з попередньої оплати ресурсів (товарів, послуг) на строк не більше одного місяця постачальники та/або транспортувальники ресурсів (товарів, послуг) визначають договірну величину споживання ресурсів (товарів, послуг), про що укладають відповідний договір з розпорядниками коштів. Один примірник акта звіряння або договору надається місцевому фінансовому органу для складання зведеного реєстру актів звіряння або договорів. Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків підписуються усіма учасниками розрахунків: відповідним департаментом фінансів, відповідним головним управлінням Казначейства, постачальниками та/або транспортувальниками ресурсів (товарів, послуг), Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", ДП "Енергоринок", ПАТ "УКРТРАНСГАЗ", ПАТ "Укргазвидобування", виробниками електроенергії і вугледобувними підприємствами. Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, за електроенергію та природний газ або вугілля додатково погоджуються з Міністерством енергетики та вугільної промисловості України. Не пізніше наступного дня після підписання останнім учасником розрахунків спільного протокольного рішення (з присвоєнням номера та дати) усі учасники розрахунків, які підписали спільні протокольні рішення, подають до Казначейства та органів Казначейства, у яких відкрито їх рахунки, платіжні доручення на перерахування коштів відповідно до узгодженого спільного протокольного рішення.

Підписання сторонами у 2016 - 2017 роках спільних протокольних рішень і виконання їх положень, а також положень постанови Кабінету Міністрів України № 20 від 11 січня 2005 р., наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03 серпня 2015 р. № 493/688 свідчить, що сторони фактично погодились, що оплата наданих послуг газу за договором № НОМЕР_1 від 17 грудня 2015 р., підлягає погашенню шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі кожного спільного протокольного рішення.

Відповідно до ст. 7 ГК України, відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Згідно з ст. 12 ГК України, держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного та соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Зокрема, засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб'єктів господарювання є регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб'єктів господарювання здійснюється відповідно до цього Кодексу та інших законів.

З огляду на це, запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу (далі - ПЕК), визначений Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій (постанова КМУ № 20 від 11 січня 2005 р.), держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств ПЕК, пов'язаних з газопостачанням населення, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме - витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Фактично, визнаючи неможливість розрахунків у цій частині підприємствами ПЕК, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює цим самим характер регулювання відповідних правовідносин, що склались між сторонами на підставі укладених між ними договорів.

Тобто, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині зазнають імперативного регулюючого впливу держави, шляхом прийняття, зокрема, ЗУ "Про житлово-комунальні послуги", Закону про державний бюджет на відповідний рік, нормами яких передбачено виділення субвенцій на фінансування пільг та субсидій, та інших законодавчих актів, на виконання яких, у свою чергу, було прийнято підзаконні нормативні акти і, зокрема, згадану вище Постанову КМУ № 20 від 11 січня 2005 р.

Отже, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов'язання між сторонами договору в частині, яку держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного) застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачили сторони у договорі відповідні умови, чи навпаки.

Тому, при визначенні обсягу грошових зобов'язань, до яких слід застосовувати норми того чи іншого законодавства, суд повинен виходити з величини компенсації, яку буде перераховано за рахунок державного бюджету.

З огляду на таке, оформлення та підписання документів, зокрема, таких як протоколи взаєморозрахунків, а в даному випадку - спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків, слід вважати лише елементами оформлення розрахунків за рахунок коштів субвенцій з державного бюджету, процедурою реалізації права, дотримання якої є передумовою безпосереднього виділення коштів та фактичних розрахунків за рахунок бюджетних коштів. Дані документи є вторинними та похідними від факту надання відповідних пільг та субсидій певним категоріям юридичних та фізичних осіб, оскільки правовідносини, що регулюються нормами відповідного законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного), виникають саме з моменту надання відповідних пільг та субсидій і з цього ж моменту виникає формальне право на отримання бюджетного відшкодування.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постановах № 924/13/16 від 26 липня 2016 р., № 924/11/16 від 17 серпня 2016 р., № 906/210/16 від 03 серпня 2016 р. та Верховний Суд України у постановах № 3-883гс15 від 07 жовтня 2015 р. та 3-501гс15 від 23 вересня 2015 р.

З огляду на особливості здійснення господарської діяльності підприємствами паливно-енергетичного комплексу та законодавчо-обумовлену специфіку взаємовідносин між суб'єктами, що проводять господарську діяльність в енергетичній галузі, вбачається, що ПАТ "ТИСМЕНИЦЯГАЗ" було позбавлено можливості самостійно впливати на своєчасність розрахунків за послуги з транспортування природного газу, що в свою чергу свідчить про відсутність вини відповідача у прострочені платежів, а відтак в силу ст. 218 ГК України, ст. 614 ЦК України, виключають застосування штрафних санкцій у вигляді пені, штрафу, так само як і нарахування 3 % річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання і нарахувань інфляційних втрат.

Витрати по сплаті судового збору, згідно з положеннями ст. 49 ГПК України, суд покладає на позивача.

Керуючись статтями 49, 80, 82 - 85 ГПК України, суд

в и р і ш и в:

в частині стягнення з публічного акціонерного товариства "ТИСМЕНИЦЯГАЗ" на користь публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" основного боргу в сумі 7 263 432 грн 60 коп. провадження у справі - припинити;

в частині стягнення з публічного акціонерного товариства "ТИСМЕНИЦЯГАЗ" на користь публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" 766 601 грн 34 коп. пені, 551 371 грн 81 коп. штрафу, 61 765 грн 45 коп. 3 % річних та 191 976 грн 75 коп. інфляційних втрат - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Головуючий суддя Ткаченко І. В.

Суддя Грица Ю. І.

Суддя Кобецька С. М.

Повне рішення складено 22.02.17