ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2017 Справа № 904/9940/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Паруснікова Ю.Б. (доповідач),

суддів: Чередка А.Є., Верхогляд Т.А.

при секретарі судового засідання: Саланжій Т.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: Романчук Л..Г., представник за довіреністю від 14.09.2016 № 19158;

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.12.2016 по справі № 904/9940/16 (суддя Бондарєв Е.М.)

за позовом ICS ROLLING INTERNATIONAL SRL, м. Кишинів Республіка Молдова

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Дніпро

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Тіелсі Логістик», м. Ужгород, Закарпатської області

про стягнення вартості втраченого товару (35 телевізорів Samsung) у сумі 504788,23 грн., -

ВСТАНОВИВ:

14 грудня 2016 року рішенням господарського суду Дніпропетровської області по даній справі позов задоволено повністю.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ICS ROLLING INTERNATIONAL SRL 504788,23 грн. втраченого вантажу та 7571,82 грн. судового збору.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване неналежним виконанням (не в повному обсязі) відповідачем умов договору транспортного експедирування в частині доставки вантажу (35 телевізорів Samsung) до місця розвантаження, що є підставою для стягнення з відповідача повної вартості втрачених телевізорів (збитків) у сумі 504788,23 грн.

Непогоджуючись з рішенням господарського суду відповідач звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

Апеляційна скарга мотивована незгодою відповідача з прийнятим місцевим господарським судом рішенням з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Визнаючи факт нестачі вантажу, який перевозився, апелянт посилається на відсутність своєї вини внаслідок обставин, яким він, як перевізник не міг запобігти, оскільки нестача вантажу виникла внаслідок злочинних дій невстановлених осіб, які викрали товар під час його перевезення відповідачем.

З огляду на вищезазначене, апелянт просить скасувати рішення місцевого господарського суду по даній справі та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Стягнути з позивача на користь відповідача понесені останнім витрати на оплату судового збору за перегляд справи в апеляційній інстанції.

10.01.2017 ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу призначено до розгляду у судовому засіданні на 25.01.2017.

25.01.2017 до Дніпропетровського апеляційного господарського суду надійшли заперечення позивача на апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2, в якому викладені вимоги зводяться фактично до законності прийнятого місцевим господарським судом рішення та безпідставності вимог апеляційної скарги.

25.01.2017 розгляд справи відкладався на 13.02.2017.

09.02.2017 до Дніпропетровського апеляційного господарського суду від ТОВ «ТіЕлСі Логістік» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому викладені вимоги зводяться до законності прийнятого місцевим господарським судом рішення та безпідставності вимог апеляційної скарги.

13.02.2017 у зв'язку з перебуванням у відпустці судді Білецької Л.М. здійснено автоматичну зміну складу колегії суддів, а саме: Паруснікова Ю.Б. - головуючий суддя, Верхогляд Т.А., Чередко А.Є.

13.02.2017 на адресу Дніпропетровського апеляційного господарського суду від ФОП ОСОБА_2 надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції.

Вказане клопотання відхилено колегією суддів з огляду на недотримання заявником вимог ст. 741 ГПК України, а саме з підстав порушення строків звернення до суду з відповідним клопотанням.

13.02.2017 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого господарського суду без змін, з огляду на наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 04.09.2014 між ICS ROLLING INTERNATIONAL SRL (далі - позивач, замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТіЕлСі Логістік» (далі-третя особа, експедитор) укладено договір транспортного експедирування 3В (далі-договір експедирування) згідно п. 1.1. якого експедитор зобов'язується за винагороду, за рахунок та від імені замовника організувати виконання зазначених цим договором умов, пов'язаних з перевезенням вантажу і транспортно-експедиторським обслуговуванням у міжнародному та міжміському сполученні, а саме: пошук перевізника, укладання договору перевезення, оформлення або отримання необхідних для перевезення документів, забезпечення відправки або отримання вантажу в пункті призначення, організовувати перевезення вантажу різними видами транспорту, а також інші транспортно-експедиторські послуги.

Згідно п. 2.1. договору експедирування замовник надає експедитору оригінал або факс-копію контракта-заявки на здійснення міжнародної перевозки вантажу відповідної форми (а. с. 36-39).

16.10.2015 між експедитором та замовником укладено контракт-заявку № 256/8, згідно якої вантаж LED TVs прямує з міста Гостомель, Україна - вантажовідправник ТОВ «Самсунг Електронікс Україна Компані» до місця розвантаження м. Кишинів, Республіка Молдова - вантажоотримувач Компанія ICS «ROLLING INTERNATIONAL» SRL. Об'єм вантажу 37-38 м3, вага 2,8-3 тон (а. с. 40).

На виконання умов договору експедирування ТОВ «ТіЕлСі Логістік» та ФОП ОСОБА_2 (далі - перевізник, відповідач) уклали договір б/н від 16.10.2015 (далі - договір перевезення) відповідно до п. 1.1. якого експедитор, діючи від імені і за рахунок замовника залучає третю сторону перевізника, для доставки вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні. Перевізник доставляє заявлені вантажі, а експедитор оплачує послуги перевізника із коштів замовника на узгоджених нижче умовах.

Згідно п. 1.2. договору перевезення експедитор і перевізник домовилися, що впродовж дії даного договору вони укладатимуть договори (контракт-заявки), які є невід'ємною частиною цього договору в яких вказувати: маршрут, найменування вантажу, вага і об'єм вантажу (на один автомобіль), митне оформлення, кількість автомобілів, дата і час завантаження, термін доставки, адреса завантаження, контактна особа при відвантаженні і його телефон, кордонний перехід, вартість послуг, умови оплати, додаткові умови (вантаж у складі збірного - при необхідності).

У відповідності до п. 3.4. договору перевезення, перевізник зобов'язується, нести всі ризики, пов'язані з перевезенням вантажу перед вантажовідправником (вантажоодержувачем) і третіми особами.

Доставити довірений вантаж до місця розвантаження в повному обсязі у терміни, що узгоджені сторонами або терміни необхідні для доставки вантажу за вказаним маршрутом п. 3.7. договору перевезення.

Згідно з п. 5.10. договору перевезення у разі пошкодження, втрати або повної загибелі вантажу перевізник несе відповідальність перед експедитором або замовником в сумі пошкодженого вантажу по цінах, вказаних в інвойсі, що супроводжує вантаж, а так само вартості його митного очищення і інших витрат згідно конвенції про договір міжнародного перевезення вантажів (КДМВ ООН, Женева 1956 року).

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання, і є дійсним до 31.12.2016 включно п. 8.1., С1 договору перевезення (а. с. 94-97).

16.10.2015 між ТОВ «ТіЕлСі Логістік» та ФОП ОСОБА_2 укладено контракт-заявку № 256/8, якою погоджено, що вантаж - побутова техніка до 2,8-3 тон 38-39 м3, маршрут перевезення: Україна (Гостомель) - Республіка Молдова (м. Кишинів), адреса завантаження: Україна, м. Гостомель під Києвом Samsung Moldova до місця розвантаження м. Кишинів, Республіка Молдова компанія вантажоотримувач ICS «ROLLING INTERNATIONAL» SRL, перевезення вантажу здійснюється автомобілем марки ТАТА, держ. номер НОМЕР_1 (а. с. 98).

Як вбачається з CMR № 156806 та митної декларації (Форма МД-2) ВМД № 125130009/2015/670343 від 22.10.2015 ФОП ОСОБА_2, як перевізник прийняв від вантажовідправника ТОВ «Самсунг Електронікс Україна Компані» в м. Гостомель телевізори Samsung в кількості 299 штук, вартість яких відповідно до інвойсів № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 від 15.10.2015 склала 100195,48 доларів (а. с. 32-35, 40-46).

Однак, перевізник своїх зобов'язань по договору перевезення в частині доставки вантажу до місця розвантаження в повному обсязі не виконав, про що вантажоодержувачем складено акт № 15/15 від 26.10.2015 в якому зафіксована нестача телевізорів Samsung в кількості 35 штук (а. с. 50).

З метою досудового врегулювання спору позивач направив на адресу відповідача претензію № 57/220416 від 22.04.2016, в якій просив компенсувати вартість втрачених 35 телевізорів Samsung у сумі 19721,09 доларів США, що еквівалентно 500416,68 грн. Вказана претензія залишена відповідачем без відповіді (а. с. 55-58). Жодних заходів щодо добровільного компенсування суми втраченого вантажу відповідач не здійснив.

На підставі вищевикладеного позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача суми втрачених телевізорів загальною вартістю 504788,23 грн. яка складається :

Модель телевізора Samsungкількість втрачених телевізорівціна за одиницю згідно інвойсівзагальна суму втрачених телевізорів
UE24H4070AUXUA3174,44523,32
UE40J5500AUXUA7423,322963,24
UE40J6300AUXUA13545,207087,06
UE40JU6610UXUA2769,281538,56
UE40J5510AUXUA3448,981346,94
UE48JU6400UXUA4716,142864,56
UE48JU7500UXUA31132,56 3397,68
Всього: 19721,36 доларів США
Таким чином, загальна сума втрачених 35 телевізорів Samsung складає 19721,36 доларів США, що станом на 26.10.2016 еквівалентно 504788,23 грн. (а. с. 74).

Відповідач не погоджується з позовними вимогами, оскільки нестача вантажу виникла не з його вини, а внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало, оскільки 23.10.2015 невстановленими особами під час руху автомобіля, який здійснював перевезення вантажу, внаслідок пошкодження тенту автомобіля перевізника здійснено викрадення частини вантажу. За вказаним фактом Великомихайлівським РВ ГУМВС України в Одеській області розпочато кримінальне провадження № 0000422 від 23.10.2015. Отже, на думку відповідача, нестача вантажу сталася не через перевізника, а внаслідок вини злочинних дій невстановлених осіб, які викрали частину вантажу.

Вищевказане і є причиною виникнення спору по даній справі.

Правовідносини з перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні регулюються главою 32 Господарського кодексу України (далі - ГК України), главою 64 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), а також Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (КДПВ; далі - Конвенція), вчиненої 19 травня 1956 року в м. Женева (Швейцарія).

Згідно ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ч. 2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно приписів ст. 193 ГК України та ст. ст. 525, 526 ЦК України цивільні та господарські зобов'язання мають бути виконані належним чином відповідно до закону та договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до пунктів 1, 2, ст. 924 ЦК України, перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Згідно ч. 2 ст. 925 ЦК України позов до перевізника може бути пред'явлений відправником вантажу або його одержувачем у разі повної або часткової відмови перевізника задовольнити претензію або неодержання від перевізника відповіді у місячний строк.

Згідно ст. 14 Конвенції, якщо з будь-якої причини виконання договору на встановлених вантажною накладною умовах є чи стає неможливим до прибуття вантажу до передбаченого для його доставки місця, перевізник запитує інструкції в особи, яка має право розпоряджатися вантажем.

Відповідно до пунктів 1, 2 ст. 17 Конвенції перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за будь-яку затримку доставки.

Однак, перевізник звільняється від відповідальності, якщо втрата вантажу, його ушкодження чи затримка його доставки стались внаслідок дій або недогляду позивача, внаслідок інструкцій позивача, не викликаних діями або недоглядом з боку перевізника, внаслідок дефекту вантажу чи внаслідок обставин, уникнути яких перевізник не міг і наслідки яких він не міг відвернути.

Приписами ст. 18 Конвенції передбачено, що тягар доказу того, що втрата вантажу, його ушкодження чи затримка доставки викликані обставинами, зазначеними в п. 2 ст. 17, лежить на перевізнику.

Відповідно до ч. 2 ст. 4-3 ГПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно зі ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтується вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Положеннями ч. 2 ст. 22 ЦК України визначено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. При цьому, у відповідності з ч. 2 цієї норми, під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з ч. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до ст. 218 ГК України підставою для господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин, у тому числі у вигляді відшкодування збитків, є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

При цьому для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, необхідна наявність повного складу правопорушення: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; шкідливого результату такої поведінки - шкоди (збитків); причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з елементів, відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.

Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення, за загальним правилом, виключає настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Причиннно-наслідковий зв'язок між протиправною поведінкою відповідача і збитками полягає у тому, що вантаж не був доставлений перевізником до місця розвантаження у відповідній кількості, у зв'язку із втратою перевізником частини вантажу.

Роз'ясненнями Вищого арбітражного суду України від 01.04.1994 № 02-5/215 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди» (зі змінами і доповненнями) (п. 6) визначено, що для правильного вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди, важливе значення має розподіл між сторонами обов'язку доказування, тобто визначення, які юридичні факти повинен довести позивач або відповідач. За загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст. 33 ГПК України). Як у випадках порушення зобов'язання за договором, так і за зобов'язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, цивільне законодавство (ст. ст. 614, 1166 ЦК України) передбачає презумпцію вини правопорушника. Позивач не повинен доказувати наявність вини відповідача у заподіянні шкоди. Навпаки, на відповідача покладено тягар доказування того, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.

Станом на час вирішення спору відповідач не надав ні до суду першої інстанції, а ні до суду апеляційної інстанції належних та обґрунтованих доказів, які доводять відсутність його вини у втраті вантажу позивача.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача вартості втраченого вантажу у сумі 504788,23 грн., підлягають задоволенню у повному обсязі.

Посилання апелянта на відсутність його вини внаслідок обставин, яким він, як перевізник не міг запобігти, оскільки нестача вантажу виникла внаслідок злочинних дій невстановлених осіб, які викрали товар під час його перевезення відповідачем, колегія суддів відхиляє, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів відсутності вини в діях відповідача.

Наявність кримінального провадження порушеного за заявою ОСОБА_2 по факту крадіжки телевізорів за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 185 КК України не підтверджує відсутності вини перевізника та не звільняє його від відповідальності з огляду на приписи п. 2 ст. 17 Конвенції.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України (постанова від 24.02.2015 по справі № 907/430/14).

З урахуванням вищезазначеного, доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених господарським судом обставин по справі, а тому не заслуговують на увагу колегії суддів і задоволенню не підлягають.

Отже, судова колегія вважає, що рішення господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати в порядку ст. 49 ГПК України, у зв'язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 101, 103, 105 ГПК України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.12.2016 по справі № 904/9940/16 залишити без змін.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписано 20.02.2017.

Головуючий Ю.Б. Парусніков

Судді: А.Є. Чередко

Т.А. Верхогляд