ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2017 року Справа № 915/1412/16

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві справу

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Украгроком, вул. Бориспільська, 7, м. Київ, 02660 ()

адреса для листування: вул. Голосіївська, 7, корп. 2, оф. 5/1, м. Київ, 03039

до відповідача ОСОБА_2 господарства АГРОПРОМ-СИНТЕЗ, вул. Садова, 16, село Троянка, Казанківський район, Миколаївської область, 56032 ()

про стягнення заборгованості в сумі 448 489, 53 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3, довіреність від 16.01.2017 року;

від відповідача: представник не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Миколаївської області звернулось ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Украгроком з позовними вимогами до відповідача ОСОБА_2 господарства АГРОПРОМ-СИНТЕЗ про стягнення суми основного боргу в розмірі 222 615, 94 грн., суми штрафу в розмірі 55 653, 99 грн., тридцять процентів річних в розмірі 75 941, 88 грн. та пені в розмірі 94 277, 72 грн.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 26.12.2016 року прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі. Розгляд справи призначено в судовому засіданні на 25.01.2017 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 25.01.2017 року розгляд справи відкладено на 14.02.2017 року.

В судовому засіданні 14.02.2017 року судом відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд позов задовольнити. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив наступне.

06.03.2015 року між ФГ «АГРОПРОМ-СИНТЕЗ» та ОСОБА_4 «Украгроком» був укладений договір поставки № Дн060315/02 на умовах товарного кредиту.

На виконання умов договору позивач (продавець) належним чином поставив товар у кількості та асортименті, вказаному у специфікаціях, на загальну суму 294 220, 00 грн. з ПДВ.

Проте, відповідач порушив свої зобовязання за договором та лише частково здійснив оплату товару в сумі 111 032, 00 грн.

В звязку з неналежним виконанням умов договору щодо оплати товару у строк, передбачений умовами договору, позивачем відповідачу нараховано пеню, штраф та 30 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані положеннями ст. 526, 530, 531, 549, 611, 625, ч. 4 ст. 631 ЦК України, ч. 7 ст. 180, 193, 230, 231 ГК України та умовами договору.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання 14.02.2017 року не забезпечив, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, яке наявне в матеріалах справи (арк.104).

14.02.2017 року відповідачем подано заяву про розгляд справи без присутності відповідача, внаслідок відсутності коштів на рахунку ФГ «АГРОПРОМ-СИНТЕЗ» для забезпечення явки представника відповідача (арк. 108).

Явка повноважних представників сторін не визнавалась судом обов'язковою.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

При цьому, судом також враховано, що відповідно до п. 3.9.2 вищевказаної Постанови у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Суд дійшов висновку про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті за відсутності повноважного представника відповідача.

14.02.2017 року до господарського суду Миколаївської області від відповідача, засобом електронного звязку, надійшов письмовий відзив вх. № 2223/17 на позовну заяву (арк. 105-107), у якому відповідач зазначив, що:

- ФГ «АГРОПРОМ-СИНТЕЗ» внаслідок поганого фінансового стану лише частково здійснило оплату на суму (111 032, 00 грн.) за товар, поставлений позивачем, що обумовлено тим, що внаслідок злочину, вчиненого членом фермерського господарства ФГ «Агропром-Синтез», пов'язаного із зловживанням службовим становищем колишнього технічного директора ФГ «Агропром-Синтез», було спричинено відповідачу значну матеріальну шкоду понад 1 400 000, 00 грн.

- у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Миколаївській області перебуває зведене виконавче провадження № 49011588 про стягнення коштів з ФГ «Агропром-Синтез» на користь юридичних осіб на загальну суму 513 789, 20 грн. Крім того, кредиторська заборгованість ФГ «Агропром-Синтез» станом на 01.11.2015 рік складала 1 826 000, 00 грн. на час виникнення заборгованості рахунки відповідача були заблоковані ДВС арештовано майно та рахунки. Таким чином, відповідач не мав змоги виплатити заборгованість з заробітної плати та вчасно розрахуватись з ОСОБА_4 «Украгроком». Як зазначає відповідач, на даний час всі виконавчі провадження закриті та з рахунку ФГ «Агропром-Синтез» через банківську установу списані усі відповідні кошти;

- відповідач визнає виниклу заборгованість внаслідок фінансових проблем;

- зміна курсу долара не може бути підставою для перерахунку суми договору (ч. 2 ст. 694 ЦК України);

- індекс інфляції, проценти за користування чужими грошовими коштами, штрафні санкції нараховуються на суму заборгованості без перерахунку;

- вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті унеможливлює нарахування інфляції;

- жодних претензій позивачем до ФГ «Агропром-Синтез» не було направлено за весь час, оскільки керівництво знало про існуючі у відповідача борги. Отже, відповідач вважає, що позивач сприяв збільшенню розміру неустойки і не вжив заходів щодо її зменшення, оскільки позивач не перевіряв фінансовий стан відповідача, не звертався із стягненням кредиту ще після неповернення перших частин, а тому сприяв збільшенню розміру збитків (ч. 2 ст. 616 ЦК України);

- стягнення штрафу, 30 % річних та пені не відповідає вимогам добросовісності та розумності (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України), що є підставою для зменшення розміру штрафу, 30 % річних та пені, викладених у позові.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

06.03.2015 року між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Украгроком (продавець) та ОСОБА_2 господарством АГРОПРОМ-СИНТЕЗ(покупець) було укладено договір поставки № Дн060315/02 на умовах товарного кредиту, відповідно до умов якого продавець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі передати у власність покупця (поставити) товар (насіння, добрива з мікроелементами для позакореневого підживлення, засоби захисту рослин), а покупець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі, прийняти товар та оплатити його вартість (арк. 12-18).

Відповідно до п. 7.1 Договору цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором.

Договір підписано та скріплено печатками сторін. Доказів визнання недійсним чи розірвання договору поставки суду не подано.

Таким чином, на підставі ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України між сторонами на підставі договору виникло господарське зобовязання, яке в силу ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Умовами Договору сторони передбачили наступне.

Відповідно до п. 1.2 Договору найменування товару, його кількість, терміни поставки та оплати, базис поставки (місце передачі покупцю) визначені у Специфікаціях до цього договору, які є його невід'ємною частиною. Ціна за одиницю виміру товару та його загальна ціна, яку має сплатити покупець, визначається Специфікаціями (додатками) до цього договору, з урахуванням вимог щодо цього, викладених в тексті самого договору (розділ 2). Продавець має право достроково виконати свої зобов'язання щодо поставки товару.

Відповідно до п. 2.1 Договору ціна товару (в т.ч. ціна за одиницю товару), умови та витрати на доставку вказується сторонами в Специфікаціях, що є невід'ємною частиною цього договору. Сплата ціни товару покупцем здійснюється у гривнях України. Сторони можуть визначити в Специфікації грошовий еквівалент ціни товару в іноземній валюті - у доларах США (Євро), по курсу продажу долару США (Євро) за гривню, що склався на міжбанківському валютному ринку України (за даними Інтернет-сторінки www.udinform.com, а у разі її недоступності або відсутності відповідної інформації на ній за даними Інтернет-сторінки http://minfin.com.ua) на банківський день, що передує даті підписання Специфікації, збільшеному на кількість процентів, що вказана у Специфікації (якщо збільшення передбачено Специфікацією).

Відповідно до п. 2.2 Договору покупець здійснює оплату товару шляхом перерахування грошових коштів в гривнях на банківський рахунок продавця, вказаний в рахунку-фактурі. Оплата згідно рахунку-фактури дійсна в межах терміну, визначеного в ньому.

Відповідно до п. 3.3 Договору покупець зобовязаний сплатити вартість Товару в установлені терміни та у визначеному порядку.

Відповідно до п. 2.5 Договору термін оплати: оплата проводиться в терміни, які вказані в специфікаціях до даного договору, з урахуванням п. 2.7 даного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до п. 1.4 Договору факт поставки та передачі товару від продавця до покупця фіксується шляхом складання та підписання накладних (або актів приймання-передавання) повноважними представниками сторін. З моменту прийому-передачі Товару до покупця переходить право власності на Товар та ризики його випадкового знищення або пошкодження.

Судом встановлено, шо на виконання умов договору між сторонами було складено, підписано та скріплено печатками сторін Додатки № 1-4 до договору (Специфікації на товар, що поставляється) на загальну суму 294 220, 00 грн. (арк. 19-22), а саме:

- Додаток (Специфікація) № 1 від 12.03.2015 року, відповідно до якого ціна Товару складає еквівалент 7 947, 16 доларів США, що за курсом (міжбанк) на банківський день, що передував даті підписання специфікації, становила суму 171 420, 00 грн.; оплата вартості товару здійснюється до 25.10.2015 року;

- Додаток (Специфікація) № 2 від 12.03.2015 року, відповідно до якого ціна Товару складає еквівалент 2 498, 84 доларів США, що за курсом (міжбанк) на банківський день, що передував даті підписання специфікації, становила суму 53 900, 00 грн.; оплата вартості товару здійснюється до 25.10.2015 року;

- Додаток (Специфікація) № 3 від 12.03.2015 року, відповідно до якого ціна Товару складає еквівалент 3 078, 35 доларів США, що за курсом (міжбанк) на банківський день, що передував даті підписання специфікації, становила суму 66 400, 00 грн.; оплата вартості товару здійснюється до 25.10.2015 року;

- Додаток (Специфікація) № 4 від 12.03.2015 року, відповідно до якого ціна Товару складає еквівалент 116, 82 доларів США, що за курсом (міжбанк) на банківський день, що передував даті підписання специфікації, становила суму 2 500, 00 грн.; оплата вартості товару здійснюється до 25.10.2015 року.

На підставі вищевказаних додатків № 1-4 (Специфікацій) позивачем ОСОБА_4 Украгроком поставлено відповідачу ФГ АГРОПРОМ-СИНТЕЗ товар на загальну суму 294 220, 00 грн., що підтверджується видатковими накладними (арк. 23-25, 28-29), а саме:

- видаткова накладна № Дн000112 від 14.04.2015 року на суму 53 900, 00 грн;

- видаткова накладна № Дн000113 від 14.04.2015 року на суму 163 500, 00 грн;

- видаткова накладна № Дн000249 від 21.04.2015 року на суму 66 400, 00 грн;

- випадкова накладна № Дн000450 від 28.04.2015 року на суму 7 920, 00 грн;

- видаткова накладна № Дн000458 від 28.04.2015 року на суму 2 500, 00 грн.

Додатки (Специфікації) та видаткові накладні підписано та скріплено печатками сторін. Товар отримано представником відповідача ОСОБА_5 на підставі довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей № 1 від 14.04.2015 року, № 2 від 20.04.2015 року(арк. 26-27, 30-31).

Відповідно до п. 2.3 Договору у випадку збільшення на міжбанківському валютному ринку України на дату, що передує даті розрахунку за товар (його частину), вартості долару США (Євро) в національній валюті в порівнянні з вартістю долару США (Євро) в національній валюті на банківський день, що передує даті укладання відповідної специфікації, то неоплачена ціна товару, яку має сплатити покупець, змінюється, та покупець зобов'язаний здійснити її перерахунок самостійно за наступною формулою:

С=В х (К2/К1) грн., де:

С - кінцева ціна неоплаченого товару, що підлягає оплаті (його частини) в національній валюті України, після зміни ціни такого товару по вищевказаній формулі;

В - ціна неоплаченого товару в національній валюті України, яка підлягає зміні у зв'язку зі зміною вартості долара США (Євро) по відношенню до гривні;

К2 - вартість 1 долара США (Євро) в національній валюті України за курсом продажу долара США (Євро) за гривню, що склався на міжбанківському валютному ринку України (за даними Інтернет - сторінки www.udinform.com, а у разі її недоступності або відсутності відповідної інформації на ній за даними Інтернет - сторінки http://minfin.com.ua) на банківський день, що передує даті розрахунку за Товар (його частину), збільшеним на кількість процентів, що вказана в Специфікації (якщо збільшення передбачено Специфікацією);

К1- вартість 1 долара США (Євро) в національній валюті України за курсом продажу долара США (Євро) за гривню, що склався на міжбанківському валютному ринку України (за даними Інтернет - сторінки www.udinform.com, а у разі її недоступності або відсутності відповідної інформації на ній за даними Інтернет - сторінки http://minfin.com.ua) на банківський день, що передує даті підписання відповідної Специфікації, збільшеним на кількість процентів, що вказана в Специфікації (якщо збільшення передбачено Специфікацією).

В свою чергу відповідачем ФГ АГРОПРОМ-СИНТЕЗ частково проведено оплату за товар в розмірі 111 032, 00 грн., що підтверджується виписками по рахунку № 6 з 08.04.2015 року по 18.02.2016 року (арк. 32-51).

При проведенні оплати відповідач в призначенні платежу вказував, що оплата проводилась: за рахунками № ДН000047, № ДН000049 від 12.03.2015 року, № ДН000178 від 17.04.2015 року; за договором № ДН060315 від 06.03.2015 року.

Відповідно до п. 5.4 Договору у випадку збільшення на міжбанківському валютному ринку України станом на банківський день, що передує даті написання позовної заяви, вартості долару США (Євро) в національній валюті в порівнянні з вартістю долару США (Євро) в національній валюті на банківський день, що передує даті укладання відповідної Специфікації, ціна неоплаченого товару (заборгованість Відповідача) може змінюватися продавцем пропорційно зміні вартості долара США (Євро) в односторонньому порядку за наступною формулою:

С = Вх (К2/К1) грн.,де:

С - кінцева ціна неоплаченого товару в національній валюті України, що підлягає сплаті після зміни ціни неоплаченого товару по вищевказаній формулі;

В - ціна неоплаченого товару в національній валюті України, яка підлягає зміні у зв'язку зі зміною вартості долара США (Євро) по відношенню до гривні;

К2 - вартість 1 (одного) долара США (Євро) в національній валюті України за курсом продажу долару США (Євро) за гривню, що склався на міжбанківському валютному ринку України (за даними Інтернет-сторінки www.udinform.com, а у разі її недоступності або відсутності відповідної інформації на ній за даними Інтернет-сторінки http://minfin.com.ua) на банківський день, що передує даті написання позовної заяви, збільшеним на кількість процентів, що вказана у Специфікації (якщо збільшення передбачено Специфікацією);

К1 - вартість 1 (одного) долара США (Євро) в національній валюті України за курсом продажу долару США (Євро) за гривню, що склався на міжбанківському валютному ринку України (за даними Інтернет-сторінки www.udinform.com, а у разі її недоступності або відсутності відповідної інформації на ній за даними Інтернет-сторінки http://minfin.com.ua) на банківський день, що передує даті підписання відповідної Специфікації, збільшеним на кількість процентів, що вказана у Специфікації (якщо збільшення передбачено Специфікацією).

Сторони погодили, що перерахунок продавцем вартості неоплаченого товару за цим пунктом є обов'язковим для покупця та не потребує підписання сторонами жодних додаткових угод до договору.

Станом на 13.12.2016 року (день, що передує даті написання позовної заяви) курс продажу долару США за гривню (міжбанк) складав 26, 21 грн./за долар США.

Станом на 11.03.2015 року (день, що передує даті підписання Додатків (Специфікацій) № 1, № 2, № 3) курс продажу долару США за гривню (міжбанк) складав 21, 57 грн./за долар США.

Станом на 16.04.2015 року (день, що передує даті підписання Додатку (Специфікації) № 4) курс продажу долару США за гривню (міжбанк) складав 21, 40 грн./за долар США.

Керуючись п. 5.4 договору, позивачем здійснено перерахунок ціну товару, у звязку зі збільшенням на міжбанківському валютному ринку України станом на банківський день, що передує даті написання позовної заяви, вартості долару США (Євро) в національній валюті.

Таким чином, ціна товару поставленого:

- за Додатком (Специфікацією) № 1, яку має сплатити відповідач становить 81 750, 41 грн. (67 278, 00 грн. х (26,21/21,57);

- за Додатком (Специфікацією) № 2, яку має сплатити відповідач становить 65 494, 62 грн. (53 900, 00 грн. х (26,21/21,57);

- за Додатком (Специфікацією) № 3, яку має сплатити відповідач становить 72 615, 19 грн. (59 760, 00 грн. х (26,21/21,57);

- за Додатком (Специфікацією) № 4, яку має сплатити відповідач становить 2 755, 72 грн. (2 250, 00 х (26,21/21,40).

Судом перевірено та встановлено, що позивачем розрахунок ціни товару здійснено правильно, комерційний курс долара США на міжбанківському валютному ринку України при здійсненні розрахунків позивачем застосовано правильно відповідно до п. 5.4 Договору та відповідно до даних Інтернет - сторінки www.udinform.com (арк. 52-54).

Таким чином, станом на 14.12.2016 року заборгованість відповідача ФГ АГРОПРОМ-СИНТЕЗ перед позивачем ОСОБА_4 Украгроком за поставлений товар становить 222 615, 94 грн.

При вирішенні спору судом також враховано наступне.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 189 ГК України ціна в цьому Кодексі є вираженим у грошовій формі еквівалентом одиниці товару (продукції, робіт, послуг, матеріально-технічних ресурсів, майнових та немайнових прав), що підлягає продажу (реалізації), який повинен застосовуватися як тариф, розмір плати, ставки або збору, крім ставок і зборів, що використовуються в системі оподаткування.

Ціна є істотною умовою господарського договору. Ціна зазначається в договорі у гривнях. Ціни у зовнішньоекономічних договорах (контрактах) можуть визначатися в іноземній валюті за згодою сторін.

Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 198 ГК України грошові зобов'язання учасників господарських відносин повинні бути виражені і підлягають оплаті у гривнях. Грошові зобов'язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Виконання зобов'язань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 632 ЦК України зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

В спірному випадку умовами договору поставки сторони передбачили як встановлення ціни договору та її зміну, так і проведення розрахунків за договором в національній валюті України - гривні. Як вбачається з матеріалів справи платежі за договором також здійснювались покупцем в гривні.

Крім того, в постанові від 07.10.2014 року по справі № 3-133гс-14 Верховний Суд України зазначив, що положення чинного законодавства (зокрема, ст. 524, 533 ЦК України) хоч і передбачають обов'язковість застосування валюти України при здійсненні розрахунків, але не містять заборони визначення грошового еквіваленту зобов'язань в іноземній валюті.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вказано вище, станом на день розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем складає 222 615, 94 грн. Суду не подано доказів оплати заборгованості у вказаному розмірі, як і не спростовано позовних вимог в цій частині. Крім того, відповідачем визнається сума основного боргу, про що зазначено у письмовому відзиві на позов.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість та підставність позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу за договором поставки № Дн060315/02 на умовах товарного кредиту від 06.03.2015 року у розмірі 222 615, 94 грн. В цій частині позов підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 30 % річних в розмірі 75 941, 88 грн., то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене ст. 625 ЦК України право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Верховного Суду України від 23.01.2012 року по справі № 37/64).

Відповідно до п. 5.3 Договору керуючись положеннями частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, сторони дійшли згоди, що у випадку прострочення покупцем платежу, сплата якого передбачена відповідно до умов цього договору, покупець на вимогу продавця сплачує останньому 30 (тридцять) відсотків річних від простроченої суми. Прострочена сума визначається ціною товару (її частиною), яку покупець сплатив із запізненням. Якщо на момент подання продавцем вимоги або позову до суду щодо сплати покупцем 30 (тридцяти) відсотків річних від простроченої суми, ціна Товару (її частина) не сплачена покупцем, сума несплаченої ціни Товару (її частини), для розрахунку відсотків річних, визначається відповідно до 5.4. Договору.

Позивачем нараховано відповідачу 30 % річних в сумі 75 941, 88 грн. за період з 26.10.2015 року по 14.12.2016 року.

Розрахунок суми 30 % річних є арифметично правильним, таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, фактичним обставинам та матеріалам справи. Розгорнутий розрахунок 30 % річних наявний в матеріалах справи (арк. 10). Відповідачем жодним чином не спростовано правомірності нарахування 30 % річних, як і не подано суду доказів спростування самого розрахунку (не подано контррозрахунку). Отже, позов в частині стягнення з відповідача 75 941, 88 грн. 30 % річних є обґрунтованим та підставним.

Індекс інфляції позивачем не нараховувався та не заявлявся до стягнення.

Щодо вимоги позивача про стягнення пені та штрафу, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом та якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 ЦК України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Стаття 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 5.2 Договору сторони досягли згоди, що за порушення строків (термінів) платежів покупець сплачує на користь продавця штраф у розмірі 25% від суми несплаченого платежу та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Сума простроченого платежу визначається ціною товару (її частиною), яку покупець сплатив із запізненням. Якщо на момент подання продавцем вимоги або позову до суду щодо сплати покупцем пені, ціна товару (її частина) не сплачена покупцем, сума несплаченої ціни товару (її частини), для розрахунку пені, визначається відповідно до п. 5.4. Договору.

Відповідно до п. 5.5 Договору сторони домовились, що згідно п. 6 ст. 232 ГКУ позовна давність до вимог про сплату (стягнення) штрафних санкцій (пені), нарахованих відповідно до умов цього Договору, становить три роки. Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань за цим Договором припиняється через 3 роки з моменту виникнення прострочення.

Позивачем нараховано відповідачу пеню в сумі 94 277, 72 грн. за період з 26.10.2015 року по 14.12.2016 року, а також 25 % штрафу в сумі 55 653, 99 грн.

Перевіривши розрахунок розміру пені, судом встановлено, що позивачем здійснено нарахування пені, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення та відповідно до умов договору. Детальний розрахунок пені наявний в матеріалах справи (арк. 10-11). Враховуючи вищевикладене, позовна вимога в частині стягнення пені в сумі 94 277, 72 грн. є обґрунтованою та підставною.

Перевіривши розрахунок розміру штрафу, судом встановлено, що розрахунок штрафу здійснено позивачем арифметично правильно відповідно до умов договору та вимог законодавства. Детальний розрахунок штрафу наявний в матеріалах справи (арк. 11) Отже, нарахування штрафу в розмірі 25 % в сумі 55 653, 99 грн. є обґрунтованим та підставним.

Судом встановлено, що відповідач ФГ АГРОПРОМ-СИНТЕЗ у відзиві на позовну заяву вх. № 2223/17 просив суд зменшити штраф, 30 % річних та пеню.

Клопотання мотивоване тим, що стягнення з відповідача штрафу, 30 % річних, пені не відповідає вимогам добросовісності та розумності, а також тяжким фінансовим становищем відповідача.

В судовому засіданні 14.02.2017 року представник позивача заперечив проти задоволення клопотання відповідача та зменшення розміру штрафних санкцій, зазначивши, що товар який позивач продав відповідачу за договором поставки № Дн060315/02 від 06.03.2015 року позивач придбав за кредитні кошти, що підтверджується наявними в матеріалах справи договорами про надання банківських послуг та кредитними договорами (арк. 110-151). Таким чином, позивач також поніс збитки у звязку з нарахуванням банком комісій, плати за кредит, штрафних санкцій тощо.

Крім того, позивач усно зазначив, що заборгованість, яка виникла за договором поставки № Дн060315/02 від 06.03.2015 року, не сплачувалась з 2015 року.

Розглянувши подане клопотання, дослідивши та оцінивши подані у справу докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 ГК України, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій, якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Вищий господарський суд України у п.2.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань розяснив, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням господарського суду (частина третя статті 551 ЦК України, стаття 233 ГК України, пункт 3 статті 83 ГПК). У вирішенні пов'язаних з цим питань господарському суду слід враховувати викладене в підпункті 3.17.4 підпункту 3.17 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (з подальшими змінами), а також в абзацах першому - четвертому пункту 9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 N 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" (з подальшими змінами). Судовий збір в разі зменшення судом розміру пені покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення такого розміру.

Відповідно до розяснень, які містяться у п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Системний аналіз вищевказаних норм дозволяє дійти висновку про те, що суди мають право при прийнятті рішення про стягнення штрафних санкцій зменшувати їх розмір з урахуванням усіх конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідачем в порушення ст. 33 ГПК України не подано суду жодного доказу на підтвердження того, що даний випадок є винятковим, а також на підтвердження обставин щодо наявності підстав для зменшення розміру штрафу та пені. Розмір відсотків річних, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України, не може бути зменшений судом, оскільки вказані відсотки не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ст. 616 ЦК України якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника.

Суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

Щодо посилань відповідача на ч. 2 ст. 616 ЦК України, яке мотивоване тим, що позивач сприяв збільшенню розміру неустойки і не вжив заходів щодо їх зменшення, не направляв жодних претензій, то слід зазначити, що умовами укладеного між сторонами договору чітко передбачені строки виконання зобов'язань (в тому числі строку щодо проведення оплати за товар). Направлення/не направлення контрагентом претензій не є обов'язком останнього та не свідчить про вчинення кредитором дій щодо збільшення розміру заборгованості, оскільки направлення кредитором боржнику претензій, листів спрямоване на врегулювання правовідносин сторін (спору між сторонами) тощо.

Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Враховуючи вищевикладене, судом відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу, 30 % річних та пені.

Частина 1 ст. 15 ЦК України встановлює, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Вказаною нормою обов'язок доказування покладений на сторони процесу. Доказування полягає у поданні доказів сторонами та доведенні їх переконливості суду.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір слід відшкодувати позивачу з відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 22, 33, 34, 43, 49, ст. 82 - 84 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

позов задовольнити.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 господарства АГРОПРОМ-СИНТЕЗ, вул. Садова, 16, село Троянка, Казанківський район, Миколаївська область, 56032 () на користь позивача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Украгроком, вул. Бориспільська, 7, м. Київ, 02660 ():

- 222 615, 94 грн. (двісті двадцять дві тисячі шістсот п'ятнадцять грн. 94 коп.)- суми основного боргу за договором поставки № Дн060315/02 від 06.03.2015 року;

- 75 941, 88 грн. (сімдесят пять тисяч девятсот сорок одна грн. 88 коп.) 30 % річних;

- 94 277, 72 грн. (девяносто чотири тисячі двісті сімдесят сім грн. 72 коп.) пені;

- 55 653, 99 грн. (пятдесят пять тисяч шістсот пятдесят три грн. 99 коп.) штрафу;

- 6 727, 34 грн. (шість тисяч сімсот двадцять сім грн. 34 коп.) витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повне рішення складено та підписано 20.02.2017 року

Суддя Е.М. Олейняш