КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2017 р. Справа№ 910/16783/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гончарова С.А.

суддів: Іоннікової І.А.

Яковлєва М.Л.

при секретарі судового засідання Денисюк І.Г.

за участю представників:

від позивача: Свистун С.Я. - за належним чином оформленою довіреністю;

від відповідача: Рябченко В.О. - за належним чином оформленою довіреністю;

Попічко Р.Р. - за належним чином оформленою довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВІЕЙБІ БАНК" Славкіної М.А.

на рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2016 року у справі № 910/16783/15 (суддя: Зеленіна Н.І.)

За позовом Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВІЕЙБІ БАНК" Славкіної М.А.

до Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт"

про стягнення 869 398,39 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.09.2015 року у справі № 910/16783/15 стягнуто з Державної компанії з експорту та імпорту продукції та послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" на користь Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" заборгованість по комісії за прийняття зобов'язань по контргарантії у розмірі 10 868, 95 грн. за період з 01.11.2014 по 19.11.2014; в іншій частині у позові відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.12.2015 року рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2015 року у справі № 910/16783/15 скасовано та прийнято нове рішення, яким у позові відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 04.05.2016 року рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2015 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.12.2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

10.06.2016 року від Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" 162 539,47 грн. комісії за надання та обслуговування контргарантії за період з 27.01.2015 р. по 26.07.2016 р., 469 250,31 грн. комісії за прийняття зобов'язань по контргарантії за період з 28.11.2014 р. по 29.04.2016 р., 131 757,12 грн. пені, 12 485,07 грн. 3 % річних та 93 366,42 грн. інфляційних втрат. Судом першої інстанції було прийнято заяву про збільшення позовних вимог.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.08.2016 року у справі №910/16783/15 позов задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" на користь Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" 19 264 (дев'ятнадцять тисяч двісті шістдесят чотири) грн.. 67 коп. заборгованості по комісії за обслуговування рн. 647 (сімдесят сім тисяч шістсот сорок сім) грн.. 62 коп. заборгованості по комісії за прийняття зобов'язань по рн. 3 563 (двадцять три тисячі п'ятсот шістдесят три) грн.. 62 коп. пені за несвоєчасну сплату комісій, 3 809 (три тисячі вісімсот дев'ять) грн. 73 коп. 3% річних, 35 706 (тридцять п'ять тисяч сімсот шість) грн. 67 коп. інфляційних втрат.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський Акціонерний Банк", в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВІЕЙБІ БАНК" Славкіної М.А. звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить частково скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2016 в даній справі та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Водночас, до апеляційної скарги додано заяву, в якій заявник просить відстрочити сплату судового збору.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що рішення Господарського суду м. Києва від 10.08.2016 р. у справі № 910/16783/15 таким, що ухвалено з порушеннями норм матеріального права.

Апелянт зазначає, судом повторно зроблено помилковий висновок про те, що з дня відкриття ліквідаційної процедури відносно ПАТ «ВіЕйБі Банк», Гарант був позбавлений можливості виконувати свої обов'язки по Договору № 94/Г-2011/Ц8Е- 12.2-115-Д/Г-11 про забезпечення надання гарантії від 27.04.2011 р., а тому усі комісійні які нараховані Гарантом принципалу з 20.03.2015 р. не підлягають сплаті.

Так, скаржник вказує, що колегія Вищого господарського суду України, у постанові від 04.05.2016 р. у даній справі № 910/16783/15 також дійшла висновку, що ані ЗУ Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ані Положенням про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземній валюті, ані іншими законодавчими актами не передбачено припинення зобов'язання сторін за договором банківської гарантії у разі віднесення фінансової установи до категорії неплатоспроможних (абз. З стор. 5 постанови ВГСУ від 04.05.2016 р. у даній справі), а отже зобов'язання Принципала за Договором гарантії щодо сплати комісійних не припинились та мають бути виконані в повному обсязі.

Скаржник обгрунтовує апеляційну скаргу тим, що відповідачем рахунки про сплату комісійних за обслуговування гарантії та комісійних за прийняття зобов'язань по Контргарантії, свідчать про визнання останнім зобов'язань по Договору гарантії та необхідність сплати таких комісійних, які станом на 26.05.2016 р. складають:

Своїми діями Відповідач визнав свій обов'язок щодо сплати комісійних за обслуговування гарантії та підтвердив факто того, що він повідомлений про заборгованість за комісійними та мав намір сплатити їх з поточного рахунку всупереч нормам Закону.

Апелянт вважає, що відмова суду у стягненні комісійних нарахованих ПАТ «ВіЕйБі Банк» Відповідачу з 20.03.2015 р. є безпідставною, необгрунтованою та неправомірною та такою що суперечить умовам Договору гарантії.

Також, скарга обґрунтована тим, що зобов'язання Відповідача за Договором гарантії не виконані в повному обсязі, заборгованість за комісіями не сплачена, а отже вищезазначений договір не може бути припинений і зобов'язання по даному Договору не припиняються для Боржника у зв'язку з відкриття ліквідаційної процедури відносно Позивача.

Відповідно автоматичного розподілу справ між суддями для розгляду даної апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: Гончаров С.А. (головуючий), Іоннікова І.А., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.11.2016 року у визначеному складі колегії суддів, апеляційна скарга прийнята до розгляду, порушено апеляційне провадження у справі, розгляд справи призначено на 11.01.2017 року.

Колегією суддів Київського апеляційного господарського суду у судовому засіданні, що відбулось 11.01.2017 року, оголошено перерву до 15.02.2017 року.

Відповідач, згідно з поданим до суду 04.01.2017 року відзивом, проти доводів викладених в апеляційній скарзі заперечив та просить апеляційний суд залишити рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2016 року у справі № 910/16783/15 без змін в частині якою відмовлено в задоволені позовних вимог, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВІЕЙБІ БАНК" Славкіної М.А. без задоволення, скасувати рішення в частині, якою позов задоволено, та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Відповідач, згідно з поданим до суду 04.01.2017 року поясненнями, додатково заперечив доводи апеляційної скарги.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення учасників судового процесу, присутніх в судовому засіданні, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.

27.04.2011 р. між Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський Акціонерний Банк" (позивач, гарант) та Державною компанією з експорту та імпорту продукції та послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" (відповідач, принципал) укладено договір № 94/Г-2011/USE-12.2-115-Д/Г-11 про забезпечення надання гарантії (надалі - Договір), відповідно до умов якого гарант за дорученням принципала забезпечує випуск банком Bank of Algeria (надалі - банк бенефіціара), гарантії виконання на суму 406 170,49 дол. США на користь Центрального управління матеріально-технічного забезпечення Міністерства національної оборони АНДР (бенефіціар), згідно з контрактом № Е02108 від 17.04.2008 (дата повідомлення про ратифікацію - 23.05.2009) (USE - 17.2-14-К/КЕ-11 від 16.02.2011; надалі - контракт), укладеним між принципалом та бенефіціаром.

Відповідно до п. 1.2. Договору, для забезпечення випуску гарантії банком бенефіціара гарант випускає контргарантію на користь банку бенефіціара для подальшого випуску гарантії банком бенефіціара на користь бенефіціара.

Пунктами 1.6.1., 1.6.2. Договору передбачено, що принципал сплачує гаранту комісію за надання та обслуговування контргарантії згідно з тарифами гаранта зокрема: за підготовку надання контргарантії - 100,00 доларів США; за обслуговування контргарантії - 0,3% від суми контргарантії за квартал або його частину, мін. 200,00 доларів США; інші комісії згідно з діючими тарифами гаранта; комісію за прийняття зобов'язань по контргарантії у розмірі 3,5% процентів річних від суми наданої контргарантії, яка сплачується за період з дати випуску контргарантії і до дня виконання гарантом зобов'язань перед банком бенефіціара за наданою контргарантією або до закінчення строку дії контргарантії.

Згідно з п. 2.1. Договору, принципал зобов'язується: сплачувати на рахунок № 0516 у ПАТ "ВіЕйБі Банк" комісію за підготовку надання контргарантії (п. 1.6.1. Договору) протягом 15-ти днів з дати надання контргарантії (одноразово); комісію за обслуговування контргарантії (п.1.6.1. Договору) протягом 15 днів з дати надання контргарантії і далі не пізніше 15-ти днів з початку наступного розрахункового періоду дії контргарантії (щоквартально); комісію за прийняття зобов'язань (п. 1.6.2. Договору) не пізніше 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим, за розрахунковий місяць (щомісячно).

Як вбачається з матеріалів справи, між гарантом та принципалом укладались договори про внесення змін до Договору № 94/Г-2011/USE-12.2-115-Д/Г-11 від 27.04.2011 р. про забезпечення надання гарантії, відповідно до умов яких строк дії Договору було продовжено до 09.02.2015 р.

Як зазначалось, позовними вимогами у даній справі є стягнення з відповідача 162 539,47 грн. комісії за надання та обслуговування контргарантії за період з 27.01.2015 р. по 26.07.2016 р., 469 250,31 грн. комісії за прийняття зобов'язань по контргарантії за період з 01.11.2014 р. по 30.04.2016 р., 131 757,12 грн. пені, 12 485,07 грн. 3 % річних та 93 366,42 грн. інфляційних втрат (з урахуванням заяв про збільшення та уточнення позовних вимог).

Позовні вимоги вмотивовані тим, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання щодо своєчасного й повного внесення комісій за прийняття та обслуговування гарантії.

Як вбачається з матеріалів справи, за умовами Договору ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк", як гарант, зобов'язалось протягом дії договору надавати ДК "Укрспецекспорт" фінансову послугу, а ДК "Укрспецекспорт", як принципал, зобов'язалось щомісячно сплачувати комісію за надану банком фінансову послугу.

Судова колегія, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, погоджується з висновками, з яких виходив місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваного рішення з наступних підстав.

Зобов'язанням, згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 626-629 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено обов'язковість договору для виконання сторонами.

Згідно з ст. 200 Господарського кодексу України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов'язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов'язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов'язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. Зобов'язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони. Гарант має право висунути управненій стороні лише ті претензії, висунення яких допускається гарантійним листом. Зобов'язана сторона не має права висунути гаранту заперечення, які вона могла б висунути управненій стороні, якщо її договір з гарантом не містить зобов'язання гаранта внести до гарантійного листа застереження щодо висунення таких заперечень. До відносин банківської гарантії в частині, не врегульованій цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Пунктом 5 частини 1 статті 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" визначено, що фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Згідно пункту 7 частини 1 статті 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансовими вважаються, зокрема послуги з надання гарантій та поручительств.

Частиною 1 ст. 561 Кодексу встановлено, що гарантія діє протягом строку, на який вона видана.

Статтею 567 ЦК України передбачено, що гарант має право на оплату послуг, наданих ним боржникові.

В силу положень ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

29.01.2015 р. позивач направив на адресу відповідача вимогу про сплату заборгованості по комісії за обслуговування гарантії в розмірі 1 624,68 доларів США, проте дана вимога була залишена без відповіді та виконання.

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає, що оскільки в установі позивача з 21.11.2014 р. запроваджено тимчасову адміністрацію, Банк не міг виконувати обов'язки щодо надання контргарантії та, відповідно, не надавав такі послуги відповідачу, у зв'язку з чим позовні вимоги вважає безпідставними.

Постановою Правління Національного банку України від 20.11.2014 р.№733 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" до категорії неплатоспроможних" позивача було віднесено до категорії неплатоспроможних банків, і виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 20.11.2014 р. було прийнято рішення №123 про запровадження з 21.11.2014 р. тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "ВіЕйБі Банк".

Пунктом 16 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Після запровадження Фондом тимчасової адміністрації стосовно неплатоспроможного банку з метою виведення його з ринку та, в подальшому, відкликання Національним банком України банківської ліцензії та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів банку здійснюється в порядку, передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Отже обмеження, встановлені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", стосуються задоволення вимог кредиторів банку, а не його боржників.

Таким чином, вимоги про стягнення комісій, нарахованих під час дії в установі позивача тимчасової адміністрації являються обґрунтованими та відповідають нормам чинного законодавства.

Разом з тим судом встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 р. №188 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 р. №63 про початок процедури ліквідації ПАТ "ВіЕйБі Банк" та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банка провідного спеціаліста з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славкіну Марину Анатоліївну строком на 1 рік з 20.03.2015 р. до 19.03.2016 р. включно.

Оскільки банк здійснює свою діяльність виключно на підставі банківської ліцензії (стаття 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність"), то у зв'язку із відкликанням банківської ліцензії, позивач фактично припиняє свою банківську діяльність, і, керуючись пунктом 2 частини 2 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", закінчує технологічний цикл банківських операцій.

Таким чином, після відкликання банківської ліцензії - 20.03.2015 р., здійснення будь-яких банківських операцій (у тому числі, надання фінансових послуг) не могло бути реалізовано ПАТ "ВіЕйБі Банк".

З огляду на викладене, колегія суддів не приймає доводів апелянта про те, що відмова суду у стягненні комісійних нарахованих ПАТ «ВіЕйБі Банк» Відповідачу з 20.03.2015 р. є безпідставною, необгрунтованою та неправомірною та такою що суперечить умовам Договору гарантії.

Суд першої інстанції вірно вважає обґрунтованими та підтвердженими позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за комісіями до 20.03.2015 р., у наступних розмірах: 19 264,67 грн. заборгованості по комісії за обслуговування контргарантії, 77 647,62 грн. заборгованості по комісії за прийняття зобов'язань по контргарантії,

В частині решти вимог про стягнення комісій, нарахованих з 20.03.2015 р., суд першої інстанції вірно відмовляє з підстав їх необґрунтованості та невідповідності вимогам чинного законодавства.

На виконання вказівок Вищого господарського суду України судом також встановлено, що згідно з п. 1.7 договору гарантії (в редакції договору про внесення змін № 8 від 23.11.2012 р. до договору гарантії) забезпеченням виконання зобов'язань відповідача за договором гарантії є:

- застава майнових прав на грошові кошти у сумі 203 085,25 доларів США, які розміщені на депозитному рахунку № 0014, відкритому у позивача відповідно до Договору строкового банківського вкладу "Комфорт" №318-ІВ/ иБЕ-12.2-119-Д/Г-11 від 27.04.2011 року, укладеного між позивачем та відповідачем;

- застава майнових прав на грошові кошти у сумі 203 085,24 доларів США, які розміщені на депозитному рахунку, відкритому у позивача у відповідності до Генерального договору № 402-ІВ/и8Е-11-201-Д/Г-12 про здійснення вкладних операцій "Еліт" від 23.11.2012 року та додаткової угоди № 1 до нього, укладених між позивачем та відповідачем.

Згідно з п.п. 2.4.1. п. 2.4. договору гарантії (в редакції договору про внесення змін №9 від 27.05.2013 р. до договору гарантії) при настанні строків виконання будь-яких зобов'язань, передбачених підпунктами 2.1.1, 2.1.2, 2.1.3, 2.1.7, 2.1.8, 2.1.9 договору гарантії, позивач набуває право, а відповідач цим доручає позивачу самостійно списувати грошові кошти в розмірі, необхідному для виконання зобов'язань, з вкладних рахунків відповідача №0014 і №0026, відкритих у позивача, та/або з поточного рахунку відповідача № 2024, відкритого у позивача, а також з інших рахунків які (будуть) відкриті відповідачем у позивача (поточних, депозитних та ін.). У випадку відсутності або недостатності у відповідача коштів у валюті, необхідній для оплати зобов'язань за договором гарантії, позивач має право на договірне списання коштів відповідача у іншій валюті і придбання за рахунок таких коштів валюти, необхідної для виконання зобов'язань відповідача за договором гарантії, на міжбанківському валютному ринку України. При цьому всі витрати, пов'язані з конвертацією коштів відповідача у валюту контргарантії, включаючи (але не виключно) комісії позивачу (згідно з діючими тарифами), обов'язкові платежі до бюджету за операції купівлі-продажу валют та всі інші витрати, покладаються на відповідача.

Згідно з п. 4.4. договору гарантії (в редакції договору про внесення змін № 9 від 27.05.2013 до договору гарантії) відповідач надає позивачу право договірного списання з вкладних рахунків відповідача № 0014 і № 0026 та/або з поточних рахунків відповідача (зокрема № 2024), а також з інших рахунків, які (будуть) відкриті у позивача (поточних, депозитних та ін.), суми неустойки (штраф, пеня) в разі її несплати відповідачем.

На виконання договору строкового банківського вкладу від 27.04.2011 № 318-ІВ/ІІ8Е- 12.2-119-Д/Г-11, укладеного між сторонами, відповідач вніс, а позивач прийняв на рахунок №0014/840 грошові кошти в сумі 203 085,25 доларів США. Крім того, на виконання генерального договору про здійснення вкладних операцій від 23.11.2012 №402-ІВ/и8Е-11-201-Д/Г-12 відповідач вніс, а позивач прийняв на рахунок №0026/840 грошові кошти в сумі 203 085,24 доларів США.

Згідно з випискою про залишки коштів на рахунках, які відкриті відповідачем в установі позивача, яка наявна в матеріалах справи, станом на 31.03.2015 р. на рахунку відповідача №0014/840 знаходяться грошові кошти в сумі 203 085,25 доларів США, а на рахунку № 0026/840 знаходяться грошові кошти в сумі 203 085,24 доларів США.

Крім того, згідно з цією ж випискою від 31.03.2015 р., на рахунку відповідача № 2024 знаходяться грошові кошти в сумі 343 966,70 доларів США та 54 241,54 грн.

Також, між сторонами було укладено договір відступлення права вимоги (з відкладальною обставиною) від 27.04.2011 р. № 94/Г-У-2011/и8Е-12.2-120-Д/Г-11, за умовами якого відповідач відступає позивачу право вимоги (з відкладальною обставиною) на грошові кошти за договором від 27.04.2011 № 318-ІВ/ІІ8Е- 12.2-119-Д/Г-11.

Відкладальною обставиною в розумінні цього договору є невиконання відповідачем зобов'язань за договором гарантії та/або за договором застави. З моменту настання відкладальної обставини, зазначеної в п.1.2 цього договору, до позивача переходить право вимоги, визначене в п.1.1 цього договору (пункти 1.1., 1.2., 1.3. Договору № 94/Г-У-2011/и8Е-12.2-120-Д/Г-11).

Між сторонами укладено також договір відступлення права вимоги (з відкладальною обставиною) від 23.11.2012 № 94/Г-У-2-2012/ШЕ-11-200-Д/Г-12, який має аналогічні умови та підстави, однак передбачає, що відступлення права вимоги відбувається у випадку настання відкладальної обставини на грошові кошти за договором про здійснення вкладних операцій від 23.11.2012 №402- ІВ/и8Е-11-201-Д/Г-12.

Згідно зі ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про заставу" застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Предметом застави можуть бути майно та майнові права (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про заставу").

Статтею 23 Закону України "Про заставу" встановлено, що при заставі майнових прав реалізація предмета застави провадиться шляхом уступки заставодавцем заставодержателю вимоги, що випливає із заставленого права.

Відповідно до ст. 32 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги, звернення стягнення на нього здійснюється шляхом відступлення обтяжувачу відповідного права.

Відповідно до ст. 212 Цивільного кодексу України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Дослідивши матеріали справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що умовами вказаних договорів щодо самостійного договірного списання грошових коштів з рахунків відповідача у разі не проведення останнім оплати комісії за договором, передбачено саме право позивача здійснити таке списання, а не його обов'язок, відтак, відсутність волевиявлення на реалізацію зазначеного права не являється простроченням кредитора у розумінні норм чинного законодавства, та не звільняє відповідача від відповідальності за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Крім сум заборгованості по комісіях, позивачем заявлено до стягнення також 131 757,12 грн. пені, 12 485,07 грн. 3 % річних та 93 366,42 грн. інфляційних втрат.

Пунктом 4.1. Договору передбачено, що за невиконання або несвоєчасне виконання умов п. п. 2.1.1, 2.1.2, 2.13, 2.1.7, 2.1.9 цього договору принципал сплачує гаранту пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного або несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожний день прострочення.

За приписами ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочу платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань").

У відповідності до ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням встановленого розміру заборгованості по комісіях ат вимог ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, суд здійснив власний розрахунок пені, відповідно до якого стягненню з відповідача підлягає пеня у розмірі 23 563,62 грн. (розрахована з суми заборгованості по комісіях 96 912,29 грн. за період з 16.042015 р. по 26.03.2016 р. (183 дні).

Колегія суддів погоджується з розрахунком суду першої інстанції, що стягненню з відповідача підлягає 3 809,73 грн. 3 % річних (у заявлений до стягнення період з урахуванням заборгованості по комісіях станом на 20.03.2016 р. в розмірі 96 912,29 грн.), а також та 35 706,67 грн. інфляційних втрат (у заявлений позивачем період з урахуванням заборгованості по комісіях станом на 20.03.2016 р. в розмірі 96 912,29 грн.).

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 34 Кодексу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як встановлено ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладене позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВІЕЙБІ БАНК" Славкіної М.А. є обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами та не спростованими належним чином та у встановленому законом порядку відповідачем, а відтак такими, що вірно задоволенні судом першої інстанції, вимоги про стягнення з відповідача 19 264,67 грн. заборгованості по комісії за обслуговування контргарантії, 77 647,62 грн. заборгованості по комісії за прийняття зобов'язань по контргарантії, 23 563,62 грн. пені за несвоєчасну сплату комісій, 3 809,73грн. 3% річних та 35 706,67 грн. інфляційних втрат. У задоволенні решти позовних вимог суд першої інстанції вірно відмовив з підстав їх необґрунтованості та недоведеності.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду міста Києва від 10.08.2016 року у справі № 910/16783/15 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Разом з тим, доводи Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВІЕЙБІ БАНК" Славкіної М.А., викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВІЕЙБІ БАНК" Славкіної М.А. на рішення господарського суду міста Києва від 10.08.2016 року у справі № 910/16783/15 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВІЕЙБІ БАНК" Славкіної М.А. на рішення господарського суду міста Києва від 10.08.2016 року у справі № 910/16783/15 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2016 року у справі № 910/16783/15 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/16783/15 повернути до суду першої інстанції.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя С.А. Гончаров

Судді І.А. Іоннікова

М.Л. Яковлєв