КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2017 р. Справа№ 925/1333/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Коротун О.М.

Яковлєва М.Л.

за участю секретаря судового засідання Гройсберг К.М.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю „Маяк-Агро"

на рішення Господарського суду Черкаської області від 23.12.2016

у справі № 925/1333/16 (суддя Спаських Н.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Роско Груп"

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю „Маяк-Агро"

про стягнення 262 225,38 грн.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Черкаської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю „Роско Груп" з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю „Маяк-Агро" про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 194 658,73 грн., пені в сумі 17 819,78 грн., штрафу в сумі 38 226,54 грн., 20% річних в сумі 11 520,33 грн., разом 262 225,38 грн.

Рішенням від 23.12.2016 Господарський суд Черкаської області позов задовольнив повністю. Стягнув з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю „Маяк-Агро" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Роско Груп" 194 658,73 грн. основного боргу за поставлений товар; 17 819,78 грн. пені, 38 226,54 грн. штрафу, 11 520,33 грн. 20% річних на підставі договору поставки КМ-1 від 29.01.2016 та 3 933,39 грн. на відшкодування сплаченого судового збору.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням місцевого господарського суду, СТОВ „Маяк-Агро" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 23.12.2016 у справі № 925/1333/16 в частині стягнення з відповідача основного боргу з урахуванням зміни ціни товару в розмірі 127 333,94 грн., пені 11 549,76 грн., штрафу 24 893,84 грн., 7 502,26 грн., в іншій частині рішення залишити без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.01.2017 апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Маяк-Агро» на рішення Господарського суду Черкаської області від 23.12.2016 у справі № 925/1333/16 прийнято до провадження; розгляд апеляційної скарги призначено на 14.02.2017 у судовому засіданні за участю повноважних представників сторін.

13.02.2017 від відповідача через відділ канцелярії суду надійшла телеграма з клопотанням про відкладення розгляду справи № 910/1333/16, у зв'язку із хворобою представника відповідача.

Апеляційний господарський суд, розглянувши клопотання відповідача встановив, що підстави для його задоволення відсутні, у зв'язку із тим, що керівник відповідача не був позбавлений права направити у судове засідання іншого свого представника, або представляти інтереси відповідача особисто.

Представники позивача та відповідача в судове засідання 14.02.2017 не з'явились, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином.

В разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом (п. 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Враховуючи те, що явка представників учасників апеляційного провадження судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість здійснення перевірки рішення Господарського суду Черкаської області від 23.12.2016 у справі № 925/1333/16 в апеляційному порядку, за відсутності представників позивача та відповідача, які були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу; апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі; в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши докази, що є у справі, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, 29.01.2016 між позивачем та відповідачем укладено договір поставки № КМ-1, відповідно до п. 1.1 якого, позивач, за договором постачальник, зобов'язується поставити відповідачу, за договором покупцю, засоби захисту рослин та іншу хімічну продукцію, а відповідач зобов'язується прийняти та оплатити товар на умовах цього договору.

Відповідно до п.п. 2.1 2.2 договору № КМ-1 ціна за одиницю, строки, умови оплати та загальна вартість товару зазначаються у специфікаціях до даного договору; оплата товару здійснюється відповідачем в строк передбачений даним договором, у безготівковій формі, шляхом перерахування коштів у національній валюті на зазначений в договорі розрахунковий рахунок позивача; датою оплати вважається день зарахування грошових коштів за товар на розрахунковий рахунок позивача.

Згідно із п.п. 3.2-3.6 договору № КМ-1 за умови оплати товару після його отримання, сторони у відповідній специфікації, встановлюють ціну та загальну вартість товару в гривнях, а також визначають їх еквівалент в доларах США за курсом, що склався на Міжбанківському валютному ринку України; в тому випадку, якщо встановлений Національним банком України курс долара США до гривні на момент здійснення платежу за товар вищий ніж курс долара США зазначений у специфікації, на момент укладення цього договору, то для визначення суми яка підлягає сплаті відповідачем за товар використовується формула: Вт=(Ко/Кп)хВгрн, де Вт - вартість товару до сплати з врахуванням різниці між встановленим Національним банком України курсом гривні до долара США, згідно умов Договору; Вгрн - вартість товару у національній валюті України, зазначена у відповідній Специфікації; Ко - офіційний курс гривні до долара США встановлений Національним банком України на дату оплати (визначається за даними сторінки http:/www.bank.gov.ua або з будь-яких інших офіційних джерел, а у разі її недоступності визначається як курс готівкового продажу долара США у банку ПАТ КБ "Приватбанк"); Кп - курс гривні до долара США, що склався на Міжбанківському валютному ринку України на момент підписання договору; розрахунок зобов'язання з оплати за товар відповідно до п. 3.3 цього договору здійснюється сторонами до моменту повного розрахунку відповідачем за поставлений товар; у встановлений договором строк оплати за товар, відповідач зобов'язаний звернутися до позивача за наданням відповідної коригуючої накладної на вартість товару та рахунку для здійснення платежу, після чого оплатити відповідний рахунок протягом 3-х календарних днів; при цьому, ціна товару в коригуючій накладній буде вважатися чинною тільки за умови, якщо протягом строку оплати, курс долара США встановлений Національним банком України не збільшиться по відношенню до гривні; у випадку, якщо відповідач не звернеться до позивача за коригуючою накладною та рахунком протягом 5-ти днів з встановленої договором дати оплати за товар, позивач направляє поштовим відправленням на адресу відповідача відповідні коригуючу накладну та рахунок, при цьому датою виникнення зобов'язань з оплати за товар розрахованих відповідно до п. 3.3 цього договору вважатиметься дата отримання відповідного поштового відправлення з коригуючою накладною та рахунком, а в випадку неотримання - дата направлення; вартість товару вважається узгодженою в розмірі встановленому в п. 3.3 цього договору та в відповідній коригуючій накладній незалежно від того чи підписана вона відповідачем.

Пунктом 7.3 договору № КМ-1 сторони погодили, що специфікації та інші додатки до договору вважаються невід'ємною частиною договору та є дійсними лише за умови підписання та скріплення печатками кожної з сторін; у разі, якщо з будь-яких причин, відповідна специфікація є відсутньою в сторін, для виконання зобов'язань за цим договором використовуються дані видаткових накладних на товар, що поставляється за цим договором.

Факт постачання позивачем відповідачу товару згідно із умовами договору № КМ-1 та одержання товару відповідачем підтверджується видатковими накладними, а саме: № 97 від 14.03.2016 на суму 731 246,26 грн.; № 145 від 16.03.2016 на суму 34 997,60 грн.; № 284 від 01.04.2016 на суму 34 439,60 грн.; № 738 від 10.05.2016 на суму 12 323,40 грн.; № 739 від 11.05.2016 на суму 10 873,50 грн.; № 788 від 16.05.2016 на суму 9 027,00 грн.; № 952 від 31.05.2016 на суму 124 469,20 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, зазначені видаткові накладні, окрім видаткової накладної № 952 від 31.05.2016, підписані обома сторонами.

Що стосується видаткової накладної № 952 від 31.05.2016, яка не підписана відповідачем, то апеляційний господарський суд вважає за необхідне зазначити, що згідно із податковими деклараціями відповідача за травень-червень 2016р. із додатком № 5, належним чином засвідчені копії яких наявні у матеріалах справи, вбачається що відповідач звітував податковій про отримання податкового кредиту у травні 2016р. за придбання товару у ТОВ "Роско Груп" із індивідуальним податковим номером 88 на суму 130 577,58 грн., зазначена сума податкового кредиту відповідає вартості товару без ПДВ, який отримав відповідач у травні 2016р., включаючи і видаткову накладну № 952 від 31.05.2016 на суму 124 469,20 грн., отримання товару за якою відповідач заперечує.

Крім того, поставка позивачем та отримання відповідачем товару за накладною № 952 від 31.05.2016 на суму 124 469,20 грн. підтверджується товарно-транспортною накладною № 2926 від 30.05.2016, якою, зокрема, відповідачу, було поставлено товар, в свою чергу відповідачем факт отримання товару за товарно-транспортною накладною № 2926 від 30.05.2016 не заперечується.

У специфікаціях до договору поставки № КМ-1 від 29.01.2016 вказано, що перелічений у них товар повинен бути оплачений до 30.06.2016.

Згідно із витягами із особового рахунку позивача, відповідачем, частково, сплачено за поставлений позивачем товар, а саме: 30.01.2016 на суму у розмірі 232 550,00 грн. та 05.02.2016 на суму у розмірі 533 963,86 грн., у зв'язку із чим, заборгованість відповідача перед позивачем склала суму у розмірі 191 132,70 грн.

Відповідно до п. 3.3 договору № КМ-1 якщо курс долара на момент оплати товару буде вищим, ніж той, що закладений у специфікаціях, то відповідач повинен сплати різницю в ціні товару за наведеною у цьому пункті формулою: Курс на дату оплати : курс на дату покупки Х вартість товару по специфікації.

Перевіривши розрахунок позивача, доданий до позовної заяви, з урахуванням курсової зміни ціни товару, апеляційний господарський суд погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що відповідач повинен сплатити на користь позивача залишок боргу в сумі 194 658,73 грн. та про те, що розрахунок основного боргу позивачем здійснено вірно.

Згідно із статтею 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму; до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Доказів повної оплати за поставлений позивачем товар згідно із договором № КМ-1 у розмірі 194 658,73 грн. у строк до 30.06.2016, відповідачем не надано.

Таким чином, апеляційний господарський суд, враховуючи часткові сплати відповідачем заборгованості, погоджується із висновком господарського суду першої інстанції, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 194 658,73 грн., за поставлений товар згідно із договором № КМ-1, є такою, що підтверджена матеріалами справи та відповідає чинному законодавству.

Згідно із ч. 2 ст. 193, ч. 1. ст. 216 ГК України порушення стороною зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором; учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому цим Кодексом, іншими законами та договором.

В ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 6.2 договору № КМ-1 сторони погодили, що у випадку порушення строків та/або умов оплати товару, відповідач зобов'язаний сплатити останньому пеню від суми простроченого або неналежно здійсненого платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ (що діяла на час порушення зобов'язання) за кожний день прострочення оплати; при простроченні оплати на строк понад 3 календарних дні, відповідач, окрім пені, сплачує штраф у розмірі 20 відсотків від суми простроченої заборгованості.

Як вже зазначалось, відповідач повинен був виконати свої зобов'язання щодо оплати отриманого товару згідно із договором № КМ-1 до 30.06.2016.

Таким чином, у позивача виникло право нарахувати відповідачу штраф, згідно із п. 6.2 договору № КМ-1 за прострочення оплати поставленого позивачем товару з 04.07.2016.

Перевіривши розрахунок позивача суми штрафу, наведений позивачем у позовній заяві, апеляційний господарський суд, погоджується із висновком господарського суду першої інстанції, що сума штрафу у розмірі 38 226,54 грн. є правильною та такою, що підлягає стягненню з відповідача.

Статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996 № 543/96-ВР із змінами і доповненнями, передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 2 частини першої статті 83 ГПК України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Здійснивши перерахунок суми пені, наведеного у розрахунку позивача, апеляційний господарський суд встановив, що розмір пені є більшим, ніж заявлено позивачем, а враховуючи те, що клопотання в порядку, передбаченому п. 2 ч.1 ст. 83 ГПК України, позивачем не було подано, у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог в частині вимог про стягнення пені, тому з відповідача підлягає стягненню сума пені у розмірі 17 819,78 грн.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 09.04.2012 у справі № 20/246-08, від 27.04.2012 у справі № 06/5026/1052/2011, постановах Вищого господарського суду України від 13.05.2015 у справі № 927/550/13, від 18.05.2015 у справі № 910/23630/14, від 17.06.2015 у справі № 910/22724/14, від 15.10.2015 у справі № 916/3445/14, від 21.10.2015 у справі № 910/760/15-г, від 27.10.2015 у справі № 924/303/15.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до п. 6.5 договору № КМ-1 у разі невиконання відповідачем зобов'язань щодо термінів оплати товару та/або невиконання зобов'язань передбачених п. 3.2, 3.3 цього договору, відповідач, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, сплачує на користь позивача крім суми заборгованості, 20% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений додатками до цього договору; проценти нараховуються на загальну суму простроченої оплати.

Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання, здійснивши перерахунок суми 20% річних, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що сума 20% річних у розмірі 11 520,33 грн., є правильною та такою, що підлягає стягненню з відповідача.

Скаржником не спростовано доказів, наданих позивачем, які свідчать про отримання товару відповідачем згідно із видатковою накладною № 952 від 31.05.2016.

Скаржником, на підтвердження доводів щодо неправильного застосування норм процесуального та матеріального права, не наведено обставин, які б свідчили про наявність таких порушень.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, скаржника не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли би бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43, 101 ГПК України.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги, згідно із ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю „Маяк-Агро" на рішення Господарського суду Черкаської області від 23.12.2016 у справі № 925/1333/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 23.12.2016 у справі № 925/1333/16 залишити без змін.

3. Справу № 925/1333/15 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді О.М. Коротун

М.Л. Яковлєв