ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2017 р. Справа № 926/2752/16

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна по Чернівецькій області від 05.12.2016

на рішення Господарського суду Чернівецької області від 22.11.2016

у справі № 926/2752/16

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна по Чернівецькій області

до відповідача фізичної-особи підприємця ОСОБА_2 м. Чернівці

за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства «Укрзалізниця», м. Київ

про стягнення 3872,65 грн.,

представники сторін:

- від позивача ОСОБА_4,

- від відповідача не зявився,

- від третьої особи ОСОБА_5

Права та обовязки сторін, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України розяснено. Заяв про відвід складу суду не поступало.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 22.11.2016 у справі № 926/2752/16 (суддя Бутирський А.А.) відмовлено в позові Регіонального відділення Фонду державного майна по Чернівецькій області (надалі РВ ФДМ України по Чернівецькій області) про стягнення з фізичної-особи підприємця (надалі ФОП) ОСОБА_2 на користь позивача 3872,65 грн. неустойки за договором оренди №443 від 20.12.2013.

Приймаючи вказане рішення місцевий господарський суд зазначив, що у зв'язку зі створенням ОСОБА_3 акціонерного товариства (надалі ПАТ) «Українська залізниця», відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» від 23.02.2014 № 4442-VI, постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» від 25.06.2014 №200 та ст. 15 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», усі права та обов'язки орендодавця за договором оренди перейшли від позивача до третьої особи. Вказане підтверджується передавальним актом від 31.07.2015, затвердженим міністром інфраструктури 18.08.2015. Таким чином, з моменту державної реєстрації ПАТ «Укрзалізниця» 21.10.2015 до останнього перейшло право власності на спірне майно і, відповідно, право вимагати сплати неустойки за несвоєчасне повернення майна. У свою чергу, у позивача 21.10.2015 таке право припинилось.

Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду, РВ ФДМ України по Чернівецькій області оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі позивач вважає помилковими висновки суду щодо переходу прав орендодавця до ПАТ «Укрзалізниця» за договором оренди державного нерухомого майна №443 від 20.12.2013. Також наголошує на тому, що за період з 21.10.2015 (державна реєстрація третьої особи) до 30.11.2015 (повернення майна згідно акту приймання-передавання) ПАТ «Укрзалізниця» не мало змоги виступати орендодавцем по спірному орендованому майну, оскільки не здійснювало фінансово-господарської діяльності. У свою чергу РВ ФДМ України по Чернівецькій області, як сторона за договором оренди державного нерухомого майна №443 від 20.12.2013 (орендодавець), за вказаний період належним чином забезпечило контроль за належним використання орендованого майна, його поверненням орендарем балансоутримувачу, враховуючи припинення договору оренди, сплатою орендної плати до Державного бюджету України.

ФОП ОСОБА_2 подала до суду відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечила доводи та вимоги апеляційної скарги, просила відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Відповідач, зокрема, наголосив на тому, що: 1) судом першої інстанції було вірно встановлено, що з моменту створення ПАТ «Українська залізниця», тобто з 21.10.2015, орендоване майно перейшло у власність останнього, а також і права та обовязки орендодавця за договором №443 від 20.12.2013; 2) на його думку, спірний договір оренди припинив свою дію 31.12.2015, оскільки факт державної реєстрації третьої особи не слід ототожнювати з фактом створення та початку здійснення останньою господарської діяльності

У письмових поясненнях від 26.01.2017 №Л-7/202, ПАТ «Укрзалізниця» зазначила, що відповідно до додаткових угод між ПАТ «Укрзалізниця» та ФОП ОСОБА_2 а також зважаючи на положення п.2 ст.15 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», спірний договір оренди є чинним, а орендоване майно і надалі використовується орендарем. Зважаючи на це, вимога РВ ФДМ України про сплату неустойки за несвоєчасне повернення майна з 20.10.2015, тобто з дати реєстрації ПАТ «Українська залізниця», не могла предявлятися позивачем, а лише третьою особою, як новим орендодавцем майна.

У доповненнях до апеляційної скарги від 20.01.2017 №10-08-00292 РВ ФДМ України звернуло увагу на те, що права та обовязки орендодавця за спірним договором оренди не могли перейти до ПАТ «Українська залізниця» через те, що договір оренди є припиненим у звязку із закінченням строку, на який його було укладено. Вказана обставина підтверджується, зокрема, актом приймання-передачі від 30.11.2015, за яким відповідач повернув орендоване майно балансоутримувачу ВП «Вокзал станції Чернівці» ДТГО «Львівська залізниця». Крім того, просило прийняти до уваги, що відповідно до додаткового договору від 29.01.2016 до договору оренди №443, який укладений між третьою особою (як новим орендодавцем) та відповідачем (як орендарем), він набирає чинності з моменту його підписання (тобто з 29.01.2016) та діє (в тому числі у відносинах щодо розрахунків) з 01.12.2015.

Відповідач не забезпечив явку свого представника в судове засідання, хоча належним чином був повідомлений про час місце судового розгляду. Зважаючи на те, що в матеріалах справи наявно достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги по суті, на надані відповідачем пояснення в попередньому судовому засіданні та на відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без представника відповідача.

З матеріалів справи та апеляційної скарги вбачається наступне:

20.12.2013 між РВ ФДМ України по Чернівецькій області (орендодавцем) та ФОП ОСОБА_2 (орендарем) було укладено договір оренди № 443 нерухомого майна, що належить до державної власності, відповідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування частину вбудованих приміщень у правому крилі вокзалу станції Чернівці (літ. А-Е), загальною площею 23,2 кв.м., що розташоване за адресою: м. Чернівці, вул. Гагаріна, 38, та перебуває на балансі ВП «Вокзал станції Чернівці» ДТГО «Львівська залізниця» (а.с. 9-12, том 1).

Майно передається в оренду з метою розміщення субєкта господарювання, що здійснює побутове обслуговування населення, а саме для розміщення перукарні (п. 1.2 договору).

Строк дії договору встановлено з 20.12.2013 по 19.12.2014 (п. 10.1 договору).

Відповідно до акту приймання-передавання від 20.12.2013 ВП «Вокзал станції Чернівці» ДТГО «Львівська залізниця» як балансоутримувач майна передав орендарю вищевказане майно, а останній прийняв його (а.с. 13, том 1).

В подальшому сторони укладали додаткові договори до договору, продовжували його дію. Востаннє, додатковим договором від 13.07.2015 сторони продовжили термін дії договору на строк з 01.08.2015 до моменту створення (реєстрації) ПАТ «Українська залізниця», але не більше ніж до 31.12.2015 (а.с. 15, 16, 18, том 1).

Згідно відомостей, що містяться станом на 30.09.2016 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 27, том 1), 21.10.2015 було проведено державну реєстрацію юридичної особи ПАТ Українська залізниця (ідентифікаційний код 40075815).

04.11.2015 позивач вручив відповідачеві заяву про припинення договору (а.с. 19, том 1), в якій повідомив відповідача про державну реєстрацію 21.10.2015 ПАТ «Українська залізниця» та припинення в звязку з цим 20.10.2015 дії договору і висунув вимоги про негайне повернення орендованого майна по акту приймання-передачі.

Орендоване майно відповідач повернув ВП «Вокзал станції Чернівці» ДТГО Львівська залізниця (балансоутримувачеві) 30.11.2015 по акту приймання-передачі нерухомого майна, що належить до державної власності (а.с. 21, том 1).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги та, відповідно, скасування оскаржуваного рішення відсутні, з огляду на наступне:

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до норм ч. 1 та 2 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

До відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 6 ст. 283 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк

У відповідності до ст. 651 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Як зазначалось вище, додатковим договором від 13.07.2015 сторони продовжили термін дії договору на строк з 01.08.2015 до моменту створення (реєстрації) ПАТ «Українська залізниця», але не більше ніж до 31.12.2015.

Матеріалами справи підтверджується, що 21.10.2015 було проведено державну реєстрацію юридичної особи ПАТ «Українська залізниця», а 04.11.2015 позивач повідомив відповідача про цю обставину та про припинення в звязку з цим з 20.10.2015 дії договору і висунув вимогу про негайне повернення орендованого майна по акту приймання-передачі.

Відповідно до ч.1 ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

З матеріалів справи вбачається, що 10.11.2014 між РВ ФДМ України по Чернівецькій області та ФОП ОСОБА_2 було укладено додатковий договір до договору оренди (а.с. 15), відповідно до якого сторонами було викладено в наступній редакції п. 5.15 договору та обумовлено, що договір оренди достроково розривається на вимогу орендодавця у випадку проведення балансоутримувачем робіт по ремонту та реконструкції, використання майна за власними потребами у звязку з реформуванням залізничної галузі. Орендар зобовязаний повернути майно балансоутримувачу в місячний термін з моменту отримання зазначеного попередження орендодавця.

Інших положень, які б визначали строк повернення орендодавцеві орендованого майна ні чинним законодавством, ні договором оренди № 443 від 20.12.2013 не передбачено, а в заяві про припинення договору оренди №18-03-0/1112 від 03.11.2015 позивач не визначив конкретних строків повернення майна. У звязку з цим колегія суддів вважає, що до спірних правовідносин між сторонами підлягають застосуванню положення п. 5.15 договору.

Орендоване майно відповідач повернув балансоутримувачу 30.11.2015, тобто в межах місячного терміну з моменту отримання повідомлення про припинення договору оренди.

Таким чином, колегія суддів вважає, що підстави для стягнення неустойки за несвоєчасне повернення цього майна відсутні у звязку тим, що орендарем не було порушено порядку повернення орендованого майна, а відтак в позові у даній справі слід відмовити.

Відповідно до п.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 17.05.2011, не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

Жоден із доводів, які наводить скаржник в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених судом апеляційної інстанції обставин та їх правової оцінки, відтак вони відхиляються, як такі, що не впливають на вірне по своїй суті рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст.ст. 33, 43 ГПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, судова колегія, прийшла до висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення, як такого, що прийнято відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст.49 ГПК України, слід покласти на скаржника.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Чернівецької області від 22.11.2016 у справі №926/2752/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна по Чернівецькій області без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Справу повернути в Господарський суд Чернівецької області.

Головуючий суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя Л.С. Данко