ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2017 р. Справа № 925/1330/16

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі судового засідання Ткаченку А.О., за участю представників сторін: позивача ОСОБА_1 за довіреністю, відповідача ОСОБА_2 за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси справу за позовом Кредитної спілки «Кредит-Союз» до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в особі Обласного відділення ПАТ «Промінвестбанк» в м. Черкаси про стягнення 15637 грн. 40 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Кредитна спілка «Кредит-Союз» звернувся в господарський суд Черкаської області з позовом до публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в особі Обласного відділення ПАТ «Промінвестбанк» в м. Черкаси, в якому просив стягнути, на підставі договору банківського рахунку № 03-210/11 від 31.10.2011 року з наступним змінами до нього, 11589 грн. 70 коп. збитків, завданих невиконанням умов договору та законодавства про перерахування коштів, 15157 грн. 97 коп. пені, що разом складає 26747 грн. 67 коп., та відшкодувати понесені судові витрати сплачений судовий збір в розмірі 1378 грн.

10.01.2017 року за вх. № 622 (а.с. 61-63) позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог у якій просив суд стягнути з відповідача на його користь 8837,40 грн. збитків у виді сплачених процентів за кредитними договорами № ДНП-00025440 від 04.04.2016 року і № 25/16 від 27.04.2016 року за період з 10.06.2016 по 08.07.2016 року, та 6800 грн. пені (із яких 2600 грн. за прострочення виконання платіжного доручення № 29 від 10.06.2016 року за період прострочення з 10.06.2016 по 06.07.2016 року і 4200 грн. за прострочення виконання платіжного доручення № 28 від 10.06.2016 року за період прострочення з 10.06.2016 по 16.06.2016 року), що разом складає 15637 грн. 40 коп.

Відповідач в особі свого представника 22.11.2016 року за вх. № 23810 (а.с. 35-36) подав письмовий відзив на позов, а 12.01.2017 року за вх. № 885 (а.с. 72-73) письмовий відзив на позов з урахуванням заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог, в якому заперечував проти позову з мотивів необґрунтованості і безпідставності позовних вимог, а саме відхилення банком спірних платежів позивача з законних підстав.

В засіданні суду представник позивача позов з підстав і в розмірі, викладених у позовній заяві і заяві про зменшення розміру позовних вимог, підтримав і просив суд задовольнити повністю, представник відповідача в засіданні суду позов не визнала і в його задоволенні просила суд відмовити повністю з підстав, викладених у письмовому відзиві.

Згідно зі ст. 85 ГПК України, у судовому засіданні оголошувались вступна та резолютивна частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд задовольняє позов частково з наступних підстав.

31.10.2011 року відповідач публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в особі начальника Операційного управління Філії «Відділення ПАТ «Промінвестбанк» в м. Черкаси», як банк, з однієї сторони та позивач - Кредитна спілка «Кредит-Союз», як клієнт з другої сторони (а разом - сторони), уклали договір банківського рахунка № 03-210/11, за умовами якого банк зобовязався на підставі заяви клієнта відкрити клієнту поточні рахунки та здійснювати його розрахунково-касове обслуговування, клієнт зобовязався сплачувати комісійну винагороду банку за банківські послуги, отримані ним згідно з цим договором. Цей договір сторони уклали на невизначений строк (а.с. 14, 15-16).

19.10.2012 року відповідач публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в особі начальника Операційного відділу Черкаської області Операційного дапартаменту ПАТ «Промінвестбанк», як банк, з однієї сторони та позивач - Кредитна спілка «Кредит-Союз», як вкладник з другої сторони (а разом - сторони), уклали договір банківського депозиту № 33/12 строком на 5 років. За умовами цього договору банк зобовязався приймати від вкладника та зараховувати на депозитні рахунки грошові кошти (депозити) на умовах строкового банківського вкладу і виплачувати вкладнику депозити та проценти за депозитами на умовах і в порядку, встановлених Загальними Умовами, Депозитними дорученнями, та цим договором. Банк нараховує вкладнику проценти на суму депозиту за ставкою, зазначеною в депозитному дорученні (додатку до договору).

10.03.2016 року відповідач публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в особі Обласного відділення ПАТ «Промінвестбанк» в м. Черкаси, як банк, з однієї сторони та позивач - Кредитна спілка «Кредит-Союз», як вкладник з другої сторони (а разом - сторони), уклали Додаток депозит «класичний» № 13 до договору банківського депозиту № 33/12 від 19.10.2012 року, за умовами якого вкладник зобовязався перерахувати, а банк прийняти на депозитний рахунок № 0717 кошти в сумі 1018000 грн. під 21,5 процентів річних строком до 10.06.2016 року (п.п. 1.1., 1.3., 2.1.). У випадку закінчення строку розміщення коштів згідно з п. 1.3. цього додатку, сума депозиту та нараховані, але ще не виплачені проценти перераховуються банком з депозитного рахунку на поточний рахунок вкладника (п. 3.1.).

04.04.2016 року позивач - Кредитна спілка «Кредит-Союз», як позичальник з однієї сторони, і Кредитна спілка «Косівська», як кредитодавець з другої сторони, уклали договір відновлювальної кредитної лінії № ДНП-00025440, за умовами якого кредитодавець зобовязався надати позичальнику кредит у сумі 500000 грн., а позичальник зобовязався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах визначених договором. Строк дії договору становить 12 місяців з 04.04.2016 до 04.04.2017 року. Плата за користування кредитом (проценти) становить 28 % річних. Погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюється згідно графіка розрахунків, що є невідємною частиною договору (а.с. 22-23).

27.04.2016 року позивач - Кредитна спілка «Кредит-Союз», як позичальник з однієї сторони, і Українська обєднана кредитна спілка, як кредитодавець з другої сторони, уклали кредитний договір № 25/16 про надання фінансової послуги кредиту члену обєднаної кредитної спілки, за умовами якого кредитодавець зобовязався надати позичальнику кредит у сумі 90000 грн., а позичальник зобовязався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах визначених договором. Строк дії договору становить 365 фактичних днів з 27.04.2016 до 27.04.2017 року. Плата за користування кредитом (проценти) становить 26 % річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюється згідно графіка розрахунків, що є невідємною частиною договору (а.с. 19-20).

27.04.2016 року позивачем отримано кредитні кошти від Української обєднаної кредитної спілки по кредитному договору № 25/16 від 27.04.2016 року в сумі 90000 грн., а від Кредитної спілки «Косівська» на підставі договору відновлювальної кредитної лінії № ДНП-00025440 від 04.04.2016 року 04.04.2016 року 250000 грн., 27.04.2016 року - 200000 грн., 29.04.2016 року 50000 грн. (а.с. 26-28).

Станом на 10.06.2016 року на поточному рахунку позивача № 9998 вихідний залишок коштів складав 1024444,28 грн., в тому числі перерахованих із його депозитного рахунку (а.с. 17).

10.06.2016 року позивачем було подано до банку відповідача платіжні доручення: № 28 на перерахування коштів в сумі 700000 грн. Кредитній спілці «Косівська» із призначенням платежу «Повернення кредиту та відсотків за користування кредитом згідно з договором № ДНП-00025440 від 04.04.2016 року; № 29 на перерахування коштів в сумі 100000 грн. Українській обєднаній кредитній спілці із призначенням платежу «Повернення кредиту та відсотків за користування кредитом згідно з договором № 25/16 від 27.04.2016 року. Банком отримувачів за обома платіжними дорученнями платником зазначено ПАТ «ВіЕс Банк». Платіжні доручення № 28 і № 29 доставлені банку 10.06.2016 року, відповідно о 14:04 і 14:13 (а.с. 18, 37, 38, 39).

Платіжне доручення № 28 від 10.06.2016 року банком того ж дня не виконане, йому було присвоєно статус «підозрілого», а 16.06.2016 року його виконання було відхилене на прохання клієнта внаслідок подання клієнтом заяви про відкликання цього платіжного доручення.

Платіжне доручення № 29 від 10.06.2016 року банком того ж дня не виконане, йому було присвоєно статус «підозрілого», а 13.06.2016 року його виконання було відхилене на підставі Інструкції НБУ № 22 із зазначенням «дата валютування менше поточної дати».

14.06.2016 року позивачем було подано до банку відповідача платіжне доручення № 30 на перерахування коштів в сумі 100000 грн. Українській обєднаній кредитній спілці із призначенням платежу «Повернення кредиту та відсотків за користування кредитом згідно з договором № 25/16 від 27.04.2016 року, яке виконано банком 16.06.2016 року (а.с. 75).

Із довідки Української обєднаної кредитної спілки вих. № 2 від 05.01.2017 року (а.с. 65) вбачається, що по кредитному договору № 25/16 від 27.04.2016 року станом на 10.06.2016 року заборгованість позивача - Кредитної спілки «Кредит-Союз» становила 83322 грн., в т.ч. 82500 грн. тіла кредиту і 822,74 грн. процентів. За період користування кредитними коштами з 10.06.2016 по 08.07.2016 року по цьому договору нараховано 1586,71 грн. процентів, які кредитною спілкою сплачені.

Із довідки Кредитної спілки «Косівська» вих. № 1 від 05.01.2017 року (а.с. 66) вбачається, що по кредитному договору № ДНП-00025440 від 04.04.2016 року станом на 10.06.2016 року заборгованість позивача - Кредитної спілки «Кредит-Союз» становила 416986,29 грн., в т.ч. 416666,66 грн. тіла кредиту і 319,63 грн. процентів. За період користування кредитними коштами з 10.06.2016 по 08.07.2016 року по цьому договору нараховано 7937,37 грн. процентів, які кредитною спілкою сплачені.

За розрахунком позивача (а.с. 64), за період прострочення виконання платіжних доручень №№ 28 і 29 від 16.06.2016 року з 10.06.2016 по 08.07.2016 року ним сплачено процентів за кредитними договорами № ДНП-00025440 від 04.04.2016 року і № 25/16 від 27.04.2016 року на загальну суму 8837,40 грн., понесені витрати є збитками для нього. Крім того, за прострочення виконання платіжного доручення № 28 від 10.06.2016 року за період прострочення з 10.06.2016 по 16.06.2016 року позивачем нараховано 4200 грн. пені, за прострочення виконання платіжного доручення № 29 від 10.06.2016 року за період прострочення з 10.06.2016 по 06.07.2016 року позивачем нараховано 2600 грн. пені, а разом - 6800 грн. пені. Вимога позивача про стягнення збитків і пені у вищезазначених розмірах є предметом спору у справі, що розглядається.

Претензія позивача про добровільне виконання спірного зобовязання (а.с. 8-10, 11) відповідачем залишена без задоволення.

Отже, спірні правовідносини сторін виникли із договору банківського рахунку № 03-210/11 від 31.10.2011 року, договору про внесення змін № 99/2014 від 21.11.2014 року до нього, укладених сторонами, вимоги позивача і заперечення відповідача витікають із суті прав та обовязків сторін цього договору.

Спірні правовідносини сторін за правовою природою віднесені до договірних зобовязань банківського рахунку і розрахунків, загальні положення про банківський рахунок, як окремий вид зобовязань, визначені главою 72, про розрахунки главою 74 (зокрема, статті 1066 ч.ч. 1, 3, 1068 ч.ч. 1, 3, 1070 ч.ч. 1, 2, 1073 ч. 1, 1089 ч. 1, 1090 ч.ч. 1, 2, 1091 ч. 1, 1092 ч.ч. 1, 2) ЦК України, а також та статтями 341, 342 параграфа 1 глави 35 розділу VI ГК України, загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобовязання і договір розділами І і ІІ книги 5 ЦК України, главами 19, 20 ГК України, правові наслідки порушення зобовязання, відповідальність за порушення зобовязання - главою 51 ЦК України, розділом V ГК України. Крім того, спірні правовідносини сторін також перебувають у сфері регулювання Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 року № 22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 року за № 377/8976, які є в даному випадку, спеціальними.

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно з ст. 11 ч.ч. 1, 2 п. 1, ст. 16 ч. 2 п.п. 3, 8 Цивільного кодексу (далі ЦК) України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки; підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено право кожного суб'єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом, зокрема, визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом, відшкодування збитків, іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до ст. 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків, визначених цією нормою ЦК.

Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлені загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, відповідальність суб'єктів переказу.

Строки виконання платіжних доручень встановлені статтею 8 Закону:

банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня (абз. 1, 2 п. 8.1. ст. 8);

банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, яке міститься в документі на переказ готівки, протягом операційного часу в день надходження цього документа до банку. Банки та їх клієнти мають право обумовлювати в договорах інші, ніж встановлені в цьому пункті, строки переказу готівки (абз. 1, 2 п. 8.2. ст. 8);

за порушення строків, встановлених пунктами 8.1 та 8.2 цієї статті, банк, що обслуговує платника, несе відповідальність, передбачену цим Законом (п. 8.3. ст. 8).

Пунктами 21.1. абз. 1 ст. 21, 22.1. абз. 1, 22.7. ст. 22 Закону встановлено, що: ініціювання переказу проводиться шляхом подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа; ініціювання переказу здійснюється за встановленими цією нормою Закону видами розрахункових документів, зокрема - платіжне доручення; у разі відмови з будь-яких причин у прийнятті розрахункового документа банк має повернути його ініціатору не пізніше наступного операційного дня банку із зазначенням причини повернення.

Платіжне доручення може бути відкликане ініціатором переказу в будь-який час до списання суми коштів з його рахунка шляхом подання до банку, що обслуговує цього ініціатора, документа на відкликання (абз. 1 п. 23.1. ст. 23 Закону).

Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі (п. 30.1. ст. 30 Закону).

Відповідно до п. 32.2. ст. 32 Закону, у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Статтею 1073 ЦК України встановлено, що у разі, зокрема, порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1092 ЦК України, у разі невиконання або неналежного виконання платіжного доручення клієнта банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону.

Спори, пов'язані зі здійсненням банками переказу, мають вирішуватися з банком відповідно до умов укладеного договору, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку (пункт 32.8 статті 32 Закону).

На виконання даних норм ЦК України, Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 року N 22 затверджена і зареєстрована в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 року за N 377/8976 «Інструкція про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», пунктом 1.15. якої встановлено, що доручення платників про списання коштів зі своїх рахунків і зарахування коштів на рахунки отримувачів банки здійснюють у термін, установлений законодавством України. За несвоєчасне списання/зарахування коштів з/на рахунків/и клієнтів банки несуть відповідальність згідно із законодавством України та укладеними договорами. Пунктом 1.17 Інструкції встановлено випадки зупинення видаткових операцій за рахунком клієнта. Зокрема, зупинення фінансових операцій клієнта, щодо яких є мотивована підозра, що вони пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, чи щодо яких застосовані міжнародні санкції, регулюється законодавством України, у тому числі нормативно-правовим актом Національного банку з питання здійснення банками фінансового моніторингу.

Пунктами 2.15.-2.18. Інструкції встановлено випадки повернення банком своїм клієнтам оформлених ними розрахункових документів, право банку відмовитися від виконання платіжного доручення, та порядок оформлення цих дій. Банк платника приймає платіжне доручення до виконання протягом 30 календарних днів з дати його виписки. День оформлення платіжного доручення не враховується (п. 3.5. Інструкції).

З огляду на викладені обставини справи та наведені норми законодавства суд вважає, що за обставин, що склались, має місце зупинення видаткових операцій за рахунком клієнта-позивача за поданими останнім платіжними дорученнями № 28 і № 29, доставленими банку 10.06.2016 року з застосуванням системи дистанційного розрахункового обслуговування, відповідно о 14:04 і 14:13, тобто погодженим сторонами способом і до завершення операційного часу без наявності встановлених нормами Закону і Інструкції підстав. В подальшому їх виконання банком-відповідачем відхилено, платіжне доручення № 28 - 16.06.2016 року на прохання клієнта внаслідок подання ним заяви про відкликання цього платіжного доручення, з дотриманням норм Закону і Інструкції в цій частині, а платіжне доручення № 29 - 13.06.2016 року всупереч нормам Закону і Інструкції.

Разом з тим, 14.06.2016 року позивачем було подано до банку відповідача платіжне доручення № 30 на повторне перерахування коштів в сумі 100000 грн. Українській обєднаній кредитній спілці із призначенням платежу «Повернення кредиту та відсотків за користування кредитом згідно з договором № 25/16 від 27.04.2016 року, яке виконано банком 16.06.2016 року.

Пунктом 1.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» господарським судам розяснено, що з урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою, а згідно з пунктом 8.1 статті 8 цього Закону банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. При цьому порушення банком, що обслуговує платника (боржника), строку перерахування коштів до банку, який обслуговує кредитора, або несвоєчасне зарахування банками коштів на рахунок кредитора, в зв'язку з чим сталося прострочення виконання грошового зобов'язання, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання цього зобов'язання, однак надає боржникові право звернутися до банку, який його обслуговує, з вимогою щодо сплати пені відповідно до пункту 32.2 статті 32 названого Закону.

З урахуванням положень пунктів 8.1., 8.4. статті 8 Закону, платіжні доручення клієнтів виконуються банком протягом цього ж робочого дня або не пізніше наступного робочого дня і не можуть перевищувати два операційні дні для внутрішньобанківського переказу коштів, а для міжбанківського переказу коштів не можуть перевищувати три операційні дні або в інші строки, якщо це передбачено в договорі.

Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Отже, згідно з пунктами 1.21, 1.22 статті 1 та пунктами 8.1, 8.4 статті 8, статтею 30, пунктом 32.2 статті 32 Закону банк платника або банк отримувача зобов'язані сплачувати пеню клієнту - ініціатору переказу або відповідно клієнту-платнику на наступний день після останнього дня, коли такі банки повинні були відповідно до законодавства або договору завершити (виконати) ініціювання переказу коштів або завершити переказ коштів.

Відтак, період прострочення банком виконання обох платіжних доручень складає строк з 10.06.2016 по 16.06.2016 року, сума пені складає (800000х0.1%х6) 4800 грн.

Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 598, ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ч. 1, ст. 611, ст. 612 ч. 1 ЦК України: порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання; у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч. 1 ст. 22, ст. 611, ч. 1 ст. 623 ЦК України, абз. 6 ч. 2 ст. 20, ч. 1 ст. 224 ГК України). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Відповідно частин 1, 2, 3 статті 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язань. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Згідно з ч. 2 ст. 623 ЦК розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Отже, обов'язок відшкодування збитків є загальною формою цивільно-правової відповідності, яка настає для боржника внаслідок порушення ним зобов'язання. Протиправність дії чи бездіяльності особи полягає у порушенні договірного зобов'язання.

Як уже зазначалось, в обґрунтуванні позову позивач визначив підставою виникнення спірних правовідносин договір банківського рахунку № 03-210/11 від 31.10.2011 року, договору про внесення змін № 99/2014 від 21.11.2014 року до нього. Предметом спору у справі, що розглядається, є вимога позивача про стягнення заподіяних порушенням договірного зобовязання збитків за період тривалості цього порушення, збитками є сплачені позивачем третім особам проценти за користування кредитними коштами по кредитним договорам № ДНП-00025440 від 04.04.2016 року і № 25/16 від 27.04.2016 року на загальну суму 8837,40 грн. згідно з розрахунком позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 224 ГК України, під збитками розуміються витрати, зроблені кредитором, втрата або пошкодження його майна, а також не одержані кредитором доходи, які він одержав би, якби зобов'язання було виконано боржником.

Згідно ч. 1 ст. 225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються зокрема додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною.

Пред'явлення вимоги про стягнення спірних збитків покладає на позивача обов'язок довести, що ці збитки (витрати) не є абстрактними, а дійсно були би ним понесені внаслідок належного виконання відповідачем своїх обов'язків. При визначенні реальності понесених витрат мають враховуватися заходи, вжиті позивачем для їх недопущення.

У звязку з зупинення видаткових операцій за рахунком позивача за поданими ним платіжними дорученнями № 28 і № 29 від 10.06.2016 року кошти позивача залишались в банку на його поточному рахунку, банк мав право користуватись цими коштами, за що зобовязаний сплатити позивачу проценти.

Ця обставина не врахована позивачем при обґрунтуванні позову в цій частині вимог, його розрахунки розміру збитків неточні і не можуть братися судом до уваги, оскільки є недоказаними.

Таким чином, позивачем не доведено суду наявність усіх складових ознак цивільного правопорушення за цим позовом, зокрема - розмір заявлених до стягнення збитків, як шкідливого результату протиправної поведінки відповідача, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Відповідно до ст.ст. 33, 34, 43 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, обставини справи повинні підтверджуватись лише належними і допустимими доказами, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судом, відповідно до ст. 22 ГПК України, було запропоновано сторонам подати докази в обґрунтування позову і заперечень проти нього, брати участь в засіданнях суду, вони своїми правами скористались на свій розсуд, подали всі наявні у них докази і на їх підставі судом прийнято рішення у справі.

Відтак, з огляду на встановлені обставини справи та викладені норми законодавства суд вважає позов обґрунтованим і доказаним частково, а саме в частині вимог про стягнення 4800 грн. пені і в цій частині його задовольняє, в задоволенні решти вимог відмовляє у звязку з їх безпідставністю і недоказаністю. Доводи відповідача, приведені ним в обґрунтування заперечень проти позову, господарський суд відхиляє через їх невідповідність встановленим фактичним обставинам справи та вказаним вище нормам чинного законодавства.

При зверненні до суду 27.10.2016 року з позовною заявою позивач визначив ціну позову у розмірі 26747,67 грн., за подання до суду позовної заяви платіжним дорученням № 2339 від 21.10.2016 року сплатив судовий збір у розмірі 1378 грн., що є мінімальною ставкою за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру.

В заяві про зменшення розміру позовних вимог від 10.01.2017 року позивач зменшив розмір позовних вимог до 15637,40 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 44, абз. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 1 п. 1, ч. 2 ст. 55 ГПК України: судові витрати складаються, зокрема, з судового збору; судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; ціна позову визначається, зокрема, у позовах про стягнення грошей - стягуваною сумою, в ціну позову включаються також вказані в позовній заяві суми неустойки (штрафу, пені).

Законом України «Про судовий збір» встановлено, що:

за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати (абз. 2 п. 2 ч. 2 ст. 4);

у разі якщо розмір позовних вимог збільшено або пред'явлено нові позовні вимоги, недоплачену суму судового збору необхідно сплатити до звернення до суду з відповідною заявою. У разі зменшення розміру позовних вимог питання щодо повернення суми судового збору вирішується відповідно до статті 7 цього Закону (абз. 2 ч. 2 ст. 6);

розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства (ч. 7 ст. 6);

сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, закриття (припинення) провадження у справі (п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 7).

При вирішенні питань повернення і розподілу судового збору суд керується також розясненнями, викладеними в п. 5.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», за змістом яких: питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується господарським судом за результатами розгляду відповідних матеріалів за наявності клопотання сторони чи іншого учасника судового процесу про повернення суми судового збору. Про таке повернення зазначається, зокрема, в ухвалі про повернення сум судового збору, винесеній як окремий процесуальний документ.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 49 ГПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати пропорційно задоволеній частині позову, а саме сплачений судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 247,27 грн., підлягають поверненню позивачу за його клопотанням за ухвалою суду 572,42 грн., в задоволенні вимог про відшкодування 558,31 грн. судового збору слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», ідентифікаційний код юридичної особи 00039002, місцезнаходження: 01001, м. Київ, провулок Шевченка, будинок 12 на користь Кредитної спілки «Кредит-Союз», ідентифікаційний код юридичної особи 25204519, місцезнаходження: 18002, Черкаська область, м. Черкаси, вул. Гоголя, будинок 250 4800 грн. пені, 247 грн. 27 коп. судового збору.

В задоволені решти вимог в частині стягнення 2000 грн. пені, 8837 грн. 40 коп. збитків, 558 грн. 31 коп. судових витрат відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом десяти днів з дня підписання.

Повний текст рішення складено і підписано 20.02.2017 року.

Суддя В.М. Грачов