РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2017Справа №910/24289/16

Суддя Господарського суду міста Києва Карабань Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА» до комунального підприємства «КИЇВПАСТРАНС» про стягнення 6 161, 09 грн,

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явилися;

від відповідача - Саєць П.А. (довіреність № 06-5/42 від 25.01.2017),

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2016 року приватне акціонерне товариство «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до комунального підприємства «КИЇВПАСТРАНС» (надалі - відповідач) про стягнення 6 161, 09 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані виплатою позивачем потерпілій особі страхового відшкодування згідно договору добровільного страхування наземного транспорту, внаслідок чого до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за збитки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.01.2017 порушено провадження у справі № 910/24289/16 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 07.02.2017.

20.01.2017 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи та про розгляд справи за відсутності представника позивача.

03.02.2017 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» у випадках визначення збитків або розміру відшкодування, під час вирішення спорів та в інших випадках є обов'язковим проведення незалежної оцінки майна, а додана до матеріалів справи калькуляція, на думку відповідача, не є належною підставою для визначення розміру та виплати страхового відшкодування.

З огляду на викладене, відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі тому та зазначив, що у позивача були відсутні підстави сплачувати страхове відшкодування особі, потерпілій у ДТП.

У зв'язку з перебуванням судді Карабань Я.А. на лікарняному, судове засідання з розгляду даної справи 07.02.2017 не відбулося.

Враховуючи те, що суддя Карабань Я.А. повернувся з лікарняного, ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.02.2017, суд призначив розгляд даної справи на 21.02.2017.

У судове засідання, призначене на 21.02.2017 представник позивача не з'явився, однак через відділ діловодства суду подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Представник відповідача у судове засідання 21.02.2017 з'явився, підтримав позицію, викладену в відзиві та просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

У судовому засіданні 21.02.2017 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Вивчивши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, заслухавши повноважних представника відповідача, судом встановлено таке.

16.04.2013 між приватним акціонерним товариством «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА» (надалі - позивач, страховик, ПрАТ «СК «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА») та громадянином ОСОБА_3 (надалі - страхувальник) був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0525-13-00227 (надалі - договір), відповідно до умов якого застраховано майнові інтереси, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням застрахованим ТЗ, а саме: CITROEN, державний номерний знак НОМЕР_1.

Строк дії договору встановлений з 17.04.2013 по 16.04.2018 (п. 7 частини 1 договору).

За умовами договору транспортний засіб застраховано, в тому числі, на випадок дорожньо-транспортної пригоди (п. 10.1. частини 1 договору).

15.12.2014 у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого у позивача транспортного засобу CITROEN, державний номерний знак НОМЕР_1, що належить ОСОБА_3, під керуванням останнього та транспортного засобу МАЗ Тролейбус, державний реєстраційний номер 1704, що належить КП «КИЇВПАСТРАНС», під керуванням ОСОБА_4.

Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 30.12.2014 у справі № 760/27438/14-п ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні вказаного ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Таким чином, через пошкодження внаслідок ДТП застрахованого транспортного засобу у позивача виник обов'язок виплатити страхове відшкодування згідно з умовами договору.

Згідно ст. 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта.

Згідно з ремонтною калькуляцією від 18.11.2015 № ДККА-41799 вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу становить 12 671,98 грн.

У відповідності до страхового акту від 19.11.2015 № ДККА-41799/1 сума страхового відшкодування, що підлягає виплаті потерпілій особі, за вирахуванням франшизи, становить 6 161, 09 грн.

13.08.2015 позивачем отримано лист ПАТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» в якому останнє повідомляє, що страхове відшкодування по даному страховому випадку необхідно перерахувати на рахунок ПАТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Позивачем на рахунок ПАТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» було перераховано грошові кошти в сумі 6 161, 09 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 23.11.2015 № 21274, належним чином засвідчена копія якого містяться в матеріалах справи.

Таким чином, позивач виконав свої зобов'язання страховика за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів перед страхувальником у повному обсязі.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Після виплати страхового відшкодування до позивача перейшло право вимоги щодо сплати шкоди в розмірі виплаченого страхового відшкодування - 6 161, 09 грн до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Стаття 1166 Цивільного кодексу України встановлює, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Наявність вини ОСОБА_4 у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження застрахованого транспортного засобу, підтверджена постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 30.12.2014.

Законом України «Про страхування» передбачено, що цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів підлягає обов'язковому страхуванню (ст. 7 Закону)

Частинами першою та другою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо) (абзац 2 пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовом про відшкодування шкоди».

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Судом встановлено, що станом на дату вчинення ДТП ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах з відповідачем, що також не заперечувалось відповідачем.

Таким чином, на підставі встановлених судом обставин, до позивача перейшло право вимоги до відповідача, згідно зі ст. ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування».

Щодо відзиву відповідача суд зазначає таке.

Як зазначено в преамбулі, Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Розділ ІІІ Закону, яким передбачено порядок здійснення страхового відшкодування, регулює порядок страхового відшкодування у правовідносинах між потерпілим (або особою, яка має право на отримання відшкодування) і страховиком. Проте для позивача відповідач у справі не є страховиком у розумінні Закону, а є особою, відповідальною за завдані збитки в порядку ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування".

З правового аналізу норм ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» слідує, що до позивача перейшло право вимоги до відповідача у розмірі фактично виплаченого відшкодування (у розмірі понесених витрат), що виключає будь-яку залежність вказаного розміру від оцінки відновлювального ремонту та коефіцієнту зносу.

Крім того, Законами України «Про страхування» та «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу. Реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є платіжний документ про здійснення такої виплати.

Судом установлено факт сплати позивачем за відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу в сумі 6 161, 09 грн, виходячи з фактичної вартості ремонту, визначеної особою, яка здійснювала відновлювальний ремонт автомобіля.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 15.04.2015 за заявою приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 10.12.2014 у справі № 910/7163/14.

Отже, суд приходить до висновку, що заперечення відповідача є необґрунтованими та не приймаються судом до уваги, а розмір відшкодування, право вимоги виплати якого виникло у позивача до відповідача, обмежений лише фактичними витратами (платежами) страховика (позивача), здійсненими на користь страхувальника, за вирахуванням встановленої полісом франшизи.

За таких обставин суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги про відшкодування шкоди в розмірі 6 161, 09 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 1, 4, 12, 22, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА» задовольнити повністю.

2. Стягнути з комунального підприємства «КИЇВПАСТРАНС» (04070, м. Київ, вул. Набережне шосе, 2, ідентифікаційний код 31725604, з будь-якого його рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконавчого провадження) на користь приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА» (03038, м. Київ, вул. І. Федорова, 32-А, ідентифікаційний номер 30859524, на будь-який його рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконавчого провадження) суму страхового відшкодування в розмірі 6 161 (шість тисяч сто шістдесят одну) гривню 09 копійок, а також судовий збір в сумі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн 00 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Повне рішення складено 27 лютого 2017 року.

Суддя Я.А. Карабань