ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2017 Справа № 917/1828/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімлаборреактив", вул. Щолківська, 8, м. Бровари, Київська область, 074000

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод", вул. Будька, 45-А, м. Гадяч, Полтавська область, 37300

про стягнення 66 235,28грн

Суддя Погрібна С.В.

Представники:

від позивача: не з"явився

від відповідача: ОСОБА_1 довіреність б/н від 20.01.2017р.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено дату складення повного рішення у відповідності до вимог ст. 85 ГПК України.

Суть спору: Розглядається позовна заява про стягнення з відповідача 66 235,28грн, з них 37 361,76грн. - основний борг за Договором поставки №2139 від 20.11.2014р., 13 169,32 грн. - пеня, 7 472,35грн - штраф, 2 943,28грн. - інфляційні втрати, 5 288,56грн. - 15 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем договірних зобов"язань в частині оплати за отриманий товар за Договором поставки №2139 від 20.11.2014р.

Відповідач у відзиві проти позову заперечує посилаючись на те, що обов"язок оплати товару є не лише момент поставки товару, але й передання постачальником товару разом із супровідними документами, складеними та оформленими належним чином; відповідно до Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р №168/704 №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 року № 168/704, первинні документи - це документи, що створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, в порушення вказаного надані позивачем накладні не містять прізвищ та посад осіб, що їх підписали; в зв"язку з невиконанням позивачем обов"язку щодо передачі разом із накладними товаросупровідних документів відповідач за ч.3 ст.538 ЦК України зупинив виконання обов"язку щодо оплати товару.

Крім того, відповідач вказує на те, що вимога позивача про стягнення 15% річних та неустойки в розмірі 20% від простроченої суми на підставі п.п.10.4. Договору є безпідставним, оскільки за твердженням відповідача ОСОБА_2 поставки №2139 від 20.11.2014р. був підписаний сторонами з протоколом розбіжностей відповідно до якого п.п.10.4 був змінений на наступну редакцію "Також Покупець на вимогу Постачальника, у випадку несвоєчасної оплати Продукції, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми."

Також відповідачем до відзиву на позовну заяву додано контррозрахунок пені, 3% річних та інфляційних та копію протоколу узгодження розбіжностей до Договору №2139 від 20.11.2014р.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

20.11.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Хімлаборреактив" (Постачальник за договором; позивач по справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод" (покупець за договором; відповідач по справі) укладено ОСОБА_2 поставки № 2139 від 20.11.2014 р. (далі ОСОБА_2); (а.с.12-13).

Відповідно до умов Договору Позивач (як постачальник за Договором) зобов'язався поставляти на користь Відповідача (як покупця за Договором) продукцію в асортименті, кількості та по цінам, викладеним у додатках до Договору (надалі - Продукція), а Відповідач зобов'язався приймати Продукцію та оплачувати її вартість у порядку та на умовах, що визначені Договором (п.п.1.1. Договору).

Під Додатками до Договору розуміються рахунки та видаткові накладні, що видаються Постачальником (п. 1.2.).

ОСОБА_2 вступає в силу з моменту його підписання Сторонами та діє до 31 грудня 2015 року (п.п.13.1.), але припинення дії (розірвання) цього договору не звільняє Покупця від зобовязань по оплаті поставленої Постачальником Продукції(п.п.13.1. Договору).

До договору Сторонами вносились зміни, шляхом укладення та підписання Угоди про внесення змін від 28.04.2015р. (арк.с. 14).

На виконання умов договору позивачем було поставлено, а відповідачем отримано товар на загальну суму 37 361,76грн. Зазначене підтверджується двостороннє підписаними видатковими накладними № Х0040345 від 29.10.2015 р. на суму 730,05грн., № Х0040752 від 30.10.2015 р. на суму 6 205,00грн., № Х0040787 від 30.10.2015 р. на суму 19 714,37грн., №Х0041853 від 05.11.2015 р. на суму 10 124,00грн., №Х0041854 від 05.11.2015 р. на суму 588,34грн. та довіреністю №1090 від 27.10.2015р. (арк. с.15-20).

Відповідно до п.п. 6.1. Договору (в редакції Угоди про внесення змін від 28.04.2015р.) покупець зобов'язаний здійснити оплату поставленої Продукції в строк, що не перевищує 30 (тридцять) календарних днів з дати поставки Продукції.

За твердженням позивача, відповідач у справі, як покупець свої зобов'язання не виконав, не розрахувавшись за поставлений товар, чим допустив порушення умов Договору, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Таким чином, сума боргу становить 37 361,76 грн.

Крім того, в зв"язку з неналежним виконанням відповідачем договірних зобов"язань щодо оплати за Договором, позивачем нараховано і заявлено до стягнення 13 169,32 грн. - пеня, 7 472,35грн - штраф, 2 943,28грн. - інфляційні втрати, 5 288,56грн. - 15 % річних (розрахунок арк. с. 8-11).

При прийнятті рішення, суд виходив з наступного.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

ОСОБА_2 є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Відповідно ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання з договору поставки, згідно якого, в силу ст.712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частини перша та шоста статті 265 Господарського кодексу України передбачають, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно норм цивільного та господарського законодавства договір купівлі-продажу є оплатним, тобто при набуванні речі у власність, покупець сплачує продавцеві вартість (ціну) речі, яка обумовлена договором, зобов'язуючим, що обумовлено взаємним виникненням у кожної із сторін прав та обов'язків, а саме, зобов'язання продавця передати покупцю річ та право вимоги оплати і зобов'язання покупця сплати вартість отриманої речі та право її вимоги.

За змістом статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити продукцію (товар) після його прийняття або прийняття товарно-розпорядчих документів на нього, якщо договором чи товарно-розпорядчими документами не визначено іншого строку оплати.

Підписаними між сторонами видатковими накладними за період з 29.10.2015р. по 05.11.2015р. підтверджується факт поставки товару позивачем та його отримання відповідачем на загальну суму 37 361,76грн.

Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Пунктом 6.1. Договору (в редакції Угоди про внесення змін від 28.04.2015р.) покупець зобов'язаний здійснити оплату поставленої Продукції в строк, що не перевищує 30 (тридцять) календарних днів з дати поставки Продукції.

Як встановлено судом, відповідач свої зобов'язання щодо оплати поставленого товару на суму 37 361,76грн. за договором поставки №2139 від 20.11.2014р. не виконав.

Відповідач у відзиві факт отримання товару від позивача не заперечує, лише посилається на невірне оформлення видаткових накладних, в зв"язку з чим ТОВ "Лозівський молочний завод" призупинив оплату товару за Договором.

Відповідно до ст.4-3, ст.33 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Заперечення відповідача проти позову з тих мотивів, що ненадання позивачем належним чином оформлених накладних, позбавляють позивача права вимагати оплату за поставлений товар, судом визнаються необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно ст. 666 ЦК України якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Як свідчать матеріали справи, відповідач не звертався до позивача з вимогою про передачу документів, також не заявляв про відмову від договору поставки та не заявляв про повернення товару продавцеві.

Отже, за ст. 666 ЦК України сам факт ненадання визначених договором документів на товар не є підставою для відмови від оплати вартості такого товару.

Крім того, наявні в матеріалах справи видаткові накладні підписані та скріплені печаткою відповідача без жодних зауважень.

Згідно ч.4 ст. 538 ЦК України якщо зустрічне виконання обов"язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов"язку, друга сторона повинна виконати свій обов"язок.

Посилання відповідача про те, що надані позивачем накладні не містять прізвищ та посад осіб відповідача, що їх підписали судом відхиляється.

Доказів неодержання товару відповідач суду не надав.

З огляду на викладене, заперечення відповідача не є підставою для не проведення оплати отриманого ним товару.

Згідно з статтями 525, 530, 610, 629 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Доказів в спростування вищевикладеного чи інших заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

Отже, позовні вимоги про стягнення 37 361,76грн. основного боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

За ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України в разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України).

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст.551 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем на підставі п.п. 10.4 Договору та ст. 625 ЦК України нараховано та заявлено до стягнення за період з 29.11.2015р. по 09.11.2016р. 7 472,35грн - штрафу, 5 288,56грн. - 15 % річних та 2 943,28грн. інфляційних (окремо по кожній накладній).

Згідно ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст.2 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.п. 10.3 Договору передбачено, що у випадку порушення строку оплати Продукції, Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України (що діяла у період за який сплачується пеня), від несплаченої суми за кожний день прострочки.

Частиною 6 ст.232 Господарського кодексу, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно п.п.10.8. Договору передбачено, що строк, визначений ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України до сторін не застосовується.

Позивачем на підставі п.п. 10.3 та 10.8 Договору нараховано відповідачу за договором пеню в сумі 13 169,32грн. за періоди:

- 29.11.2015р. по 09.11.2016р (за зобов'язаннями по видатковій накладній № Х0040345 від 29.10.2015р.);

- з 29.11.2015р. по 09.11.2016р. (за зобов'язаннями по видатковій накладній № Х0040752 від 30.10.2015р.);

- з 29.11.2015р. по 09.11.2016р. (за зобов'язаннями по видатковій накладній № Х0040787 від 30.10.2015р.);

- з 29.11.2015р. по 09.11.2016р. (за зобов'язаннями по видатковій накладній №Х0041853 від 05.11.2015 р.);

- з 29.11.2015р. по 09.11.2016р. (за зобов'язаннями по видатковій накладній №Х0041854 від 05.11.2015 р.).

Однак, відповідач проти нарахованих 15 % річних, штрафу та пені (частково) заперечує, посилаючись на те, що ТОВ "Лозівський молочний завод", після отримання проекту договору від Позивача, було складено та направлено на адресу ТОВ "Хімлаборреактив" протокол розбіжностей, про що в Договорі було зроблено застереження. Проте, в порушення положень чинного законодавства України, ТОВ "Хімлаборреактив" не було внесено відповідних змін до договору.

Пунктом 10.4. Протоколу було передбачено зміну редакції Договору ТОВ "Хімлаборреактив" "Також Покупець на вимогу Постачальника, у випадку несвоєчасної оплати Продукції, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням п 'ятнадцяти процентів річних від простроченої суми. У випадку прострочення оплати продукції, більш ніж на два місяці, Покупець на вимогу Постачальника зобов'язаний сплатити додатково неустойку 20% від простроченої суми." на редакцію "Також Покупець на вимогу Постачальника, у випадку несвоєчасної оплати Продукції, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми." Окрім того, як пояснює відповідач п.п. 10.8 Протоколу узгодження розбіжностей було передбачено виключення з Договору положення про незастосування строку, визначений ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, а відповідно вимоги щодо стягнення пені також мають бути перераховані з урахуванням 6-місячного строку нарахування пені, передбачений зазначеною нормою ГК України.

Позивач в своїх письмових пояснення (вхід. № 1263 від 30.01.2017р.) вказує на те, що в межах визначеного ст. 181 Господарського кодексу України 10-ти денного строку з дати підписання Договору поставки №2139 від 20.11.2014р. (20-30 листопада 2014р.) так і не було отримано від ТОВ "Лозівський молочний комбінат" протоколу узгодження розбіжностей до Договору для його підписання.

Положеннями ст. 181 Господарського кодексу України За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором. Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони. У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо).

Відповідно до ст.4-3, ст.33 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не надано суду доказів направлення даного протоколу в строк визначений ст. 181 ГК України та прийняття позивачем пропозицій згідно Протоколу узгодження розбіжностей або звернення до суду для врегулювання вказаних розбіжностей, а посилання що ОСОБА_2 поставки №2139 від 20.11.2014р. був підписаний саме з доданим до матеріалів справи Протоколом узгодження розбіжностей, не підтверджений жодним належним доказом, а тому визнаються судом необґрунтованими.

Крім того, судом взято до уваги, що п.3 Угоди про внесення змін до Договору від 28.04.2015р. (яка була підписана сторонами без зауважень) погоджено, що всі інші умови Договору залишаються незмінними.

Суд, провівши перевірку правильності нарахування пені, 15 % річних та інфляційних встановив, що позивачем при нарахуванні пені та 15 % річних не враховано, що відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов"язано його початок.

За ч. 5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

При перевірці розрахунку наданого позивачем, встановлено, що при нарахуванні позивач не вірно визначив період та початок нарахування пені та 15% річних.

Отже, останній день оплати за накладною № Х0040345 від 29.10.2015р. припадає на вихідний день - суботу 28.11.2015р., тому останній день для оплати - 30.11.2015р., а прострочення починається з 01.12.2015р.; за накладними № Х0040752 та №Х0040787 від 30.10.2015р. припадає на вихідний день - неділю 29.11.2015р., тому останній день для оплати - 30.11.2015р., а прострочення починається з 01.12.2015р.; за накладними №Х0041853 та №Х0041854 від 05.11.2015 р. припадає на вихідний день - суботу 05.12.2015р., тому останній день для оплати - 07.12.2015р., а прострочення починається з 08.12.2015р..

Після проведення перерахунку до стягнення підлягає 13 113,94 грн. пені, 5 253,20грн. 15% річних та 2 943,28грн. інфляційних. В частині стягнення 55,38грн. пені та 35,36грн. 15% річних слід відмовити.

Господарський суд зазначає, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить законодавству України.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень можливості передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, відповідно до якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, чинне законодавство допускає можливість одночасного стягнення з учасника господарських відносин, що порушив грошове зобов'язання за договором, штрафу та пені, які не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності.

Зазначену правову позицію наведено також у постановах господарської палати Верховного Суду України від 27.04.2012 та постанові Вищого господарського суду України від 12.06.2012 у справі №06/5026/1052/2011, від 30.05.2011 у справі № 42/252, від 09.04.2012 у справі №20/246-08., а також в п.4 Оглядового листа Вищого господарського суду України від 29.04.2013 № 01-06/767/2013 Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов"язань.

Згідно ч. 1 ст. 111-28 ГПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення 7 472,35грн. штрафу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

При вирішення даного спору судом приймається до уваги те, що під належністю доказу розуміється наявність об'єктивного зв'язку між змістом судових доказів і фактами, що є об'єктом судового дослідження. Належними слід визнавати докази, які містять відомості про факти, що входять у предмет доказування у справі, та інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору. Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Відповідачем не спростовано обґрунтованості позовних вимог.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод", (вул. Будька 45-А, м. Гадяч, Гадяцький район, Полтавська область, 37300; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімлаборреактив" (вул. Щолківська, 8, м. Бровари, Київська область, 074000; ) 37 361,76грн. - основного боргу, 13 113,94 грн. - пені, 7 472,35грн - штрафу, 5 253,20грн. - 15% річних, 2 943,28грн. - інфляційних втрат та 1376,11грн. судового збору.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

3. В іншій частині у позові відмовити.

Повне рішення складено та підписано: 13.02.2017р.

Суддя С.В. Погрібна