РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2017Справа №910/21516/16

За позовом Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

до Житлово-будівельного кооперативу «Колос-3»

про стягнення 301228,72 грн.

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача - Кирищук В.П. (представник за довіреністю);

від відповідача - Сідєльніков П.В. (представник за довірнеістю).

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року Публічне акціонерне товариство «Київенерго» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до відповідача, Житлово-будівельного кооперативу «Колос-3» про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію в розмірі 237436,43 грн., 13165,39 грн. інфляційних втрат, 5300,93 грн. 3% річних та пені в сумі 45325,96 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 20.07.1999 між сторонами укладено Договір №1541895 на постачання теплової енергії у гарячій воді, згідно якого позивач здійснював відповідачу постачання теплової енергії у гарячій воді для потреб опалення та вентиляції в період опалювального сезону, гарячого водопостачання - протягом року.

Відповідач, в порушення умов договору, неналежним чином не виконує свої зобов'язання щодо сплати вартості поставленої теплової енергії, внаслідок чого за період з 01.10.2015 по 01.09.2016 виникла заборгованість за спожиту теплову енергію в розмірі 237436,43 грн.

Крім того на вказану заборгованість позивачем у відповідності до ст.625 ЦК України нараховано також 3% річних у розмірі 5300,93 грн., інфляційні втрати в розмірі 13165,39 грн. та пеню в розмірі 45325,96 грн. за період з березня 2016 по вересень 2016.

На підставі викладеного просить задовольнити позов та стягнути заборгованість за спожиту теплову енергію та нараховані фінансові санкції.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив суд задовольнити позов.

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, разом з тим, в судовому засіданні представник відповідача визнав факт наявності заборгованості перед позивачем.

Крім того, відповідачем було заявлено усне клопотання про розстрочення виконання судового рішення рівними частинами на період у 12 місяців починаючи з 28.02.2017.

Позивач проти заявленого позивачем клопотання про розстрочення виконання рішення суду не заперечував.

Розглянувши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до частини 1 статті 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі-енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ст.714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Судом встановлено, що 20.07.1999 між акціонерною енергопостачальною організацією «Київенерго» (в подальшому Публічним акціонерним товариством «Київенерго») (постачальник) та Житлово-будівельним кооперативом «Колос-3» (споживач) укладено Договір №154-1895-3, за умовами якого постачальник зобов'язався поставити теплову енергію споживачу для потреб опалення та вентиляції та гарячого водопостачання, а споживач зобов'язався отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених у цьому договорі.

Згідно з п. 2.2.1 Договору постачальник зобов'язується постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на для потреб опалення та вентиляції в період опалювального сезону; для гарячого водопостачання - протягом року в кількості та обсягах згідно з Додатком № 1.

Пунктом 2.2.2 Договору встановлено, що постачальник зобов'язується підтримувати середньодобову температуру теплоносія в подавальному трубопроводі згідно з температурним графіком, затвердженим Київською міською держадміністрацією (додаток №2), крім випадків, зазначених у п.3.1.7 договору.

Згідно п. 2.3.1 Договору відповідач зобов'язався додержуватися кількості споживання теплової енергії по кожному параметру в обсягах, які визначені у додатку № 1 до договору, не допускаючи їх перевищення, та своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії в терміни, які передбачені в додатку № 4 до договору (п.2.3.2 договору).

Додатком 1 до договору передбачено, що позивач відпускає теплову енергію в гарячій воді в межах Q рік = 1095 Гкал/рік. Пунктом 3 цього ж додатку передбачено право споживача ініціювати зміну заявленого споживання теплової енергії, що оформляється як додаток до договору, за місяць до початку відповідного кварталу.

Відповідно до п.2 Додатку №4 до договору споживач щомісяця з 12 по 15 число самостійно отримує у Районному відділі теплозбуту табуляграму фактичного споживання теплової енергії за попередній період, акт звірки на початок розрахункового періоду та платіжну вимогу-доручення, куди включені вартість теплової енергії на поточний місяць, з урахуванням остаточного сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду.

Пунктом 3 цього ж додатку визначено, що сплату за вказаними в п.2 цього Додатку документами споживач виконує не пізніше 25 числа поточного місяця.

Пунктом 3.1 цього ж додатку визначено. в разі якщо споживач розраховується за показниками приладів обліку йому пред'являється до сплати заявлена кількість теплової енергії на поточний місяць (згідно Додатку №1 до договору). У випадку перевищення фактичного використання теплової енергії понад заявленого, ця кількість перевищення самостійно сплачуються «Абонентом» не пізніше 28 числа поточного місяця. У випадку якщо фактичне використання нижче від заявленого, сплата проводиться за фактичними показниками.

Згідно з п. 4 Додатку №4 до договору абонентам, що не мають приладів обліку щомісячно виставляється до сплати кількість теплової енергії згідно до договірних навантажень з урахуванням середньомісячної розрахункової температури теплоносія від теплових джерел «Енергопостачальної організації» та фактичного сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду; кількість фактично спожитої теплової енергії визначається згідно договірних навантажень з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія від теплових джерел «Енергопостачальної організації» та кількості годин роботи тепловикористовуючого обладнання абонента в розрахунковому періоді.

Відповідно до п.3.5 Додатку №4 до договору у випадку несплати теплової енергії до кінця розрахункового періоду, «Енергопостачальна організація» нараховує абоненту пеню на суму фактичного боргу в розмірі 0,5% за кожний день прострочення платежу по день фактичної сплати, але не більше суми обумовленої чинним законодавством України.

Пунктом 8.1 договору визначено, що вказаний договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.1999 року.

Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяця до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін (п.8.4 Договору).

Як вбачається з пояснень представника позивача та матеріалів справи, позивач на підставі вказаного договору здійснював відповідачу постачання теплової енергії в гарячій воді для потреб центрального опалення та гарячого водопостачання.

На виконання умов вказаного договору позивачем за період з 01.10.2015 по 01.09.2016 поставлено теплову енергію, що підтверджується наявними в матеріалах справи обліковими картками, на суму 237436,43 грн.

Разом з тим, як встановлено судом з пояснень представника позивача та матеріалів справи, станом на час звернення позивача до суду з позовом - 24.11.2016, відповідачем за вказаний період розрахунок за поставлену теплову енергію не проведено, внаслідок чого утворилась заборгованість за поставлену теплову енергію в розмірі 237436,43 грн.

Вказана заборгованість також підтверджується довідкою про надходження коштів за спожиту Житлово-будівельним кооперативом «Колос-3» теплову енергію відповідно до якої заборгованість відповідача перед позивачем становить 237436,43 грн.

Доказів існування між сторонами спору щодо кількості, якості чи вартості поставленої теплової енергії суду не надано, крім того, відповідач в судовому засіданні визнав факт наявності у останнього заборгованості перед позивачем.

Згідно до п.1 ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи, що внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору в частині оплати поставленої теплової енергії утворилась заборгованість, суд приходить до висновку про наявність підстав для її стягнення на користь позивача за період з 01.10.2015 по 01.09.2016 в розмірі 237436,43 грн.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи порушення відповідачем строків оплати наданих послуг, позивачем, відповідно до положень ст.625 Цивільного кодексу України, нараховано 13165,39 грн. інфляційних втрат та 5300,93 грн. 3% річних за період з 01.10.2015 по 01.09.2016.

Перевіривши надані позивачем розрахунки, судом встановлено, що вказані нарахування проведено у відповідності до вимог законодавства та підлягають стягненню з відповідача.

Також, у зв'язку з неналежним виконанням грошових зобов'язань за договором позивач нарахував пеню за період з березня 2016 року по вересень 2016 року в загальному розмірі 45325,96 грн.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Пунктом 6 ст.232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п.3.5 Додатку №4 до договору у випадку несплати теплової енергії до кінця розрахункового періоду, «Енергопостачальна організація» нараховує абоненту пеню на суму фактичного боргу в розмірі 0,5% за кожний день прострочення платежу по день фактичної сплати, але не більше суми обумовленої чинним законодавством України.

Разом з тим, як вбачається з наданого позивачем розрахунку пені, пеню нараховано на суму загальної заборгованості за теплову енергію, без виокремлення пені на заборгованість за кожен окремий місяць без урахування положень п.6 ст.232 ГК України.

Враховуючи викладене, провівши власний перерахунок пені за період з березня 2016 року по вересень 2016 року суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені підлягають частковому задоволенню та стягненню з відповідача 11424,63 грн. пені за порушення виконання відповідачем грошового зобов'язання.

Разом з тим, щодо заявленого відповідачем, в судовому засіданні, клопотання про розстрочення виконання рішення суду строком на 12 місяців рівними частинами, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.121 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд має право за заявою сторони, державного виконавця, за поданням прокурора чи його заступника або за власною ініціативою у виняткових випадках залежно від обставин справи розстрочити виконання рішення. Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом.

При цьому, за змістом наведеної норми, розстрочення є правом, а не обов'язком суду, яке реалізується у будь-який час від набрання рішенням законної сили та до його фактичного повного виконання, але виключно у виняткових випадках та за наявністю підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 26.12.2003 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» задоволення заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, відповідно до ст. 121 ГПК України, можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

Господарським процесуальним кодексом України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання, у зв'язку з чим суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами статті 43 вказаного Кодексу, і за наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його, господарський суд має право, зокрема, відстрочити виконання рішення, ухвали, постанови. Відстрочка або розстрочка виконання рішення, ухвали, постанови, зміна способу та порядку їх виконання допускаються у виняткових випадках і залежно від обставин справи. До заяви мають бути додані докази, які підтверджують обставини, викладені в заяві щодо неможливості чи утруднення виконання рішення.

В обґрунтування заявленого клопотання посилається на те, що кооператив є неприбутковою організацією, єдиною метою діяльності якого є забезпечення мешканців будинку необхідним обсягом житлово-комунальних послуг та підтримання будинку з його інженерними мережами в належному стані. При цьому примусове виконання рішення суду може призвести до накладення арешту на рахунки відповідача, що унеможливить проведення розрахунків за податками та зборами, також призведе до того, що відповідач буде позбавлений можливості здійснення належного утримання будинку, його інженерних мереж та прибудинкових територій, унеможливить виплату заробітної плати працівникам. Що в свою чергу завдасть найбільш відчутної шкоди саме мешканцям будинку.

У підпункті 7.1.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» визначено, що розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Відтак, розстрочкою є виконання рішення частками з певним інтервалом у часі.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заявленого Житлово-будівельним кооперативом «Колос-3» клопотання про розстрочення виконання рішення суду, розстрочивши виконання вказаного рішення строком на 12 місяців рівними частинами.

Згідно зі ст.33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Разом з тим, з урахуванням положень ст. 49 господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись статтями 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Колос-3» (АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (01001, м. Київ, пл. І.Франка, буд. 5; ідентифікаційний код 00131305) 237436 (двісті тридцять сім тисяч чотириста тридцять шість) грн. 43 коп. заборгованості, 5300 (п'ять тисяч триста) грн. 93 коп. 3% річних, 13165 (тринадцять тисяч сто шістдесят п'ять) грн. 39 коп. інфляційних втрат, 11424 (одинадцять тисяч чотириста двадцять чотири) грн. 63 коп. пені та витрати зі сплати судового збору в сумі 4009 (чотири тисячi дев'ять) грн. 93 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Розстрочити виконання рішення суду шляхом сплати Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Колос-3» (АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (01001, м. Київ, пл. І.Франка, буд. 5; ідентифікаційний код 00131305) стягнутої на підставі рішення суми заборгованості в загальному розмірі 267327 (двісті шістдесят сім тисяч триста двадцять сім) грн. 38 коп. щомісячними платежами починаючи з 28.02.2017, відповідно до графіку погашення заборгованості:

- до 28 лютого 2017 року - 22277,30 грн.;

- до 28 березня 2017 року - 22277,28 грн.;

- до 28 квітня 2017 року - 22277,28 грн.;

- до 28 травня 2017 року - 22277,28 грн.;

- до 28 червня 2017 року - 22277,28 грн.;

- до 28 липня 2017 року - 22277,28 грн.;

- до 28 серпня 2017 року - 22277,28 грн.;

- до 28 вересня 2017 року - 22277,28 грн.;

- до 28 жовтня 2017 року - 22277,28 грн.;

- до 28 листопада 2017 року - 22277,28 грн.;

- до 28 грудня 2018 року - 22277,28 грн.;

- до 28 січня 2018 року - 22277,28 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано 14.02.2017

Суддя Я.В. Маринченк