Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================

РІШЕННЯ

14 лютого 2017 року Справа № 927/14/17

Позивач: Міністерство юстиції України,

вул. Городецького, 13, м. Київ, 01001

Відповідач: Комунальний лікувально-профілактичний заклад Семенівська центральна районна лікарня,

вул. Лікарняний хуторок, 2, м. Семенівка, Семенівський район, Чернігівська область, 15400

Предмет спору: про відшкодування збитків 54445,06 грн.

Суддя Лавриненко Л.М.

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: не зявився

від відповідача: ОСОБА_1, довіреність №53 від 13.01.2017, юрисконсульт

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем Міністерством юстиції України подано позов про стягнення з відповідача Семенівської центральної районної лікарні 54445,06 грн збитків, завданих виконанням рішення Європейського суду з прав людини у справі ПМП Фея та інші проти України.

Відповідач у письмових запереченнях просить суд у задоволенні позову відмовити, вказуючи на те, що наказ Господарського суду Чернігівської області по справі №15/358/17 від 16.02.2004 виконано відповідачем шляхом перерахування коштів платіжними дорученнями № 11 від 29.05.2014 на суму 118,00грн, № 12 від 28.05.2014 на суму 220,03 грн, та № 13 від 28.05.2014 на суму 22003,00 грн. Окрім того, відповідач посилаючись на ст.ст. 2, 170 Цивільного кодексу України зазначає, що держава є учасником цивільних правовідносин, набуває та здійснює цивільні права та обовязки права та обовязки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Підставою для стягнення за рішенням Європейського суду коштів на користь ВАТ Чернігівторгбуд стало невиконання Державою Україна свого позитивного обовязку щодо забезпечення права на ефективний правовий захист, внаслідок невжиття протягом тривалого строку українськими органами влади заходів, необхідних для виконання остаточних судових рішень, частково позбавивши положення ст. 1 Першого протоколу Конвенції їх корисного ефекту. Саме держава, на думку відповідача не виконала свій конституційний обовязок і не забезпечила право ВАТ Чернігівторгбуд на отримання належних до оплати сум і є винною у спричиненні підприємству шкоди. Також відповідач зазначає, що відповідно до ст.1166 Цивільного кодексу України, шкода, завдана неправомірними рішеннями, дією чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Підставою для цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є встановлення судом наявності вини у діях (бездіяльності) відповідної особи, причинного звязку між неправомірними діями чи бездіяльністю та шкодою, наявністю реальної шкоди, що може бути обчислена у грошовому еквіваленті.

У письмових поясненнях № 01.1-48/160 від 07.02.2017 позивач зазначив, що наказ на підставі рішення Господарського суду у справі №15/358/17 від 03.02.2004 неодноразово предявлявся до виконання до Державної виконавчої служби Семенівського районного управління юстиції. Останній раз на виконанні наказ перебував у 2010-2011 роках. Так, 23.11.200 було відкрито виконавче провадження, винесена постанова про арешт коштів на рахунках боржника в межах суми боргу по КЕКВ 2143. Листом від 29.11.2010 відповідач повідомив виконавчу службу, що коштів за КЕКВ 2140 (2143) на 2010 рік кошторисом не передбачено 09.02.2011 до УДК у Семенівському районі та фінансового управління Семенівської райдержадміністрації державним виконавцем направлено запити щодо наявності на рахунках боржника коштів для погашення заборгованості за виконавчим документом та чи заплановано в кошторисі кошти за відповідною статтею КЕКВ на 2011 рік. Згідно відповідей вказаних органів в кошторисі на 2011 рік видатки на погашення заборгованості за виконавчим документом не заплановано, кошти на рахунках боржника за відповідним КЕКВ відсутні у звязку з чим 30.05.2011 платіжна вимога про примусове списання коштів з відповідача була повернута без виконання стягувачу на підставі п.2 ст.47 Закону України Про виконавче провадження. В подальшому на виконання до державної виконавчої служби Семенівського районного управління юстиції вказаний виконавчий документ не пред'являвся. На виконання рішення Європейського суду з Державного бюджету України Державною виконавчою службою України на особистий рахунок ВАТ Чернігівторгбуд згідно платіжного доручення від 12.08.2014 №4162 сплачено 54445,06грн (310736,21грн відшкодування матеріальної, моральної шкоди та судових витрат; 22341,03грн заборгованість за рішенням національного суду та 367,82грн пені за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду). Відшкодування за рішенням Європейського суду у справі ПМП Фея та інші проти України та 126 інших заяв, з Державного бюджету України кошти у сумі 54 445,06грн. є збитками Державного бюджету України. Щодо заперечень відповідача позивач зазначає, що відповідачем рішення Господарського суду у справі №15/358/17 від 03.02.2004 виконано лише в 2014 році на підставі платіжних доручень № 11 від 29.05.2014 на суму 118грн., № 12 від 28.05.2014 на суму 220,03грн та № 13 від 28.05.2014 на суму 22003грн. Про вказані перерахування відповідач органи Державної виконавчої служби не повідомляв. Про виконання даного рішення відповідачем позивачу стало відомо лише в судовому засіданні при розгляді даної справи в січні 2017 року.

У судовому засіданні 31.01.2017 суд перейшов до розгляду справи по суті.

Позивач був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, але повноважного представника в судове засідання 14.02.2017 не направив.

Представник відповідача в судовому засіданні 14.02.2017 підтримав раніше подане письмове клопотання про відмову здійснення технічної фіксації судового процесу, яке задоволено судом.

Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника Міністерства юстиції України, у звязку з неможливістю забезпечити його прибуття в судове засідання. Позовні вимоги позивач підтримує в повному обсязі.

Відповідач щодо клопотання позивача не заперечував.

Суд задовольнив клопотання позивача, оскільки участь в судовому засіданні є процесуальним правом сторони.

Також від позивача надійшло пояснення від 10.02.2017 № 221/9.1-20/17, в якому він вказує на те, що довіреність на представництво територіальними органами юстиції інтересів Мінюсту в судах оформлюється і підписується в установленому порядку Міністром юстиції України або особою, що виконує його обовязки, та видається з правом передоручення. Головне територіальне управління юстиції у Чернігівській області здійснює повноваження щодо представництва інтересів Міністерства юстиції в судах на підставі Положення про Головні територіальні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом міністра юстиції України від 23.06.2011 № 1707/5. Міністерством юстиції України надано доручення Головному територіальному управлінню юстиції у Чернігівській області від 12.01.2017 № 48/9.1-32/17 на представництво інтересів Мінюсту у справі № 927/14/17. Відповідно керівник Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області на підставі наявної довіреності Міністерства юстиції України уповноважує відповідних працівників представляти в судах загальної юрисдикції України інтереси Кабінету Міністрів України, Міністерства юстиції України, їх посадових осіб.

Вищезазначене пояснення позивача не може бути прийнято судом до уваги з наступних підстав:

Відповідно до ст. 28 Господарського процесуального кодексу України, справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника. Керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, подають господарському суду документи, що посвідчують їх посадове становище. Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації. Довіреність видається за підписом керівника або іншої уповноваженої ним особи та посвідчується печаткою підприємства, організації (за наявності).

Відповідно до п.1,11,15 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 № 228, Міністерство юстиції України (Мінюст) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України; Мінюст є юридичною особою, має печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням, самостійний баланс, рахунки в органах Казначейства. Мінюст очолює Міністр, який призначається на посаду за поданням Премєр-міністра України і звільняється з посади Верховною ОСОБА_2 України. Міністр , відповідно до підпункту 27 пункту 12 Положення представляє Мінюст у відносинах з іншими органами, підприємствами, установами та організаціями в Україні і за її межами.

У відповідності до п.1, 14 Положення про Головні територіальні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2011 № 1707/5, в редакції чинній з 16.12.2016, головні територіальні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі (далі - Головне територіальне управління юстиції) підпорядковуються Міністерству юстиції України та є його територіальними органами. Головне територіальне управління юстиції є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в установах Казначейства, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням. У відповідності до п. 4 Положення Головне територіальне управління юстиції відповідно до покладених на нього завдань за дорученням Мін'юсту представляє інтереси Кабінету Міністрів України, Мін'юсту під час розгляду справ у судах Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя, готує матеріали до розгляду цих справ

Відповідно до п. 9, підпункту 10.1 п.10 Положення, очолює Головне територіальне управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі начальник, який призначається на посаду та звільняється з посади державним секретарем Міністерства юстиції України. Начальник Головного територіального управління юстиції здійснює керівництво його діяльністю і підвідомчими органами та установами юстиції, представляє Головне територіальне управління юстиції у відносинах з іншими органами, підприємствами, установами, організаціями та несе персональну відповідальність за організацію та результати діяльності Головного територіального управління юстиції перед Міністром юстиції України.

Довіреністю від 29.12.2016 № 10099/9/32-16 Міністерство юстиції України уповноважило Головне територіальне управління юстиції у Чернігівській області представляти інтереси Міністерства юстиції України в судах загальної юрисдикції.

Оскільки відповідно до підпункту 10.1 п.10 Положення про Головні територіальні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2011 № 1707/5, в редакції чинній з 16.12.2016, Головне територіальне управління юстиції у Чернігівській області представляє його начальник, то представляти інтереси Міністерства юстиції України, відповідно до довіреності від 29.12.2016 № 10099/9/32-16, виданої Міністерство юстиції України, має право лише начальник Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області.

Довіреність від 29.12.2016 № 10099/9/32-16 видана з правом передоручення.

А тому начальник Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області має право передоручити відповідним працівникам управління, представляти інтереси Міністерства юстиції України, але довіреність, видана в порядку передоручення має бути нотаріально посвідчена, оскільки відповідно до ст. 245 Цивільного кодексу України довіреність, що видається у порядку передоручення, підлягає нотаріальному посвідченню, крім довіреності на одержання заробітної плати, стипендії, пенсії, аліментів, інших платежів та поштової кореспонденції (поштових переказів, посилок тощо), яка може бути посвідчена посадовою особою організації, в якій довіритель працює, навчається, перебуває на стаціонарному лікуванні, або за місцем його проживання.

Посилання позивача на п.1.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», також є безпідставні, оскільки Головне територіальне управління юстиції у Чернігівській області є самостійною юридичною собою, а не відокремленим підрозділом юридичної особи.

Отже, як Міністерство юстиції України, так і Головне територіальне управління юстиції у Чернігівській області є самостійними юридичними особами, а тому відповідно до ст. 28 Господарського процесуального кодексу України, довіреність на право представлення інтересів Міністерства юстиції України в господарському суді має бути видана Міністерством юстиції України як юридичною особою, а не Головним територіальним управлінням юстиції у Чернігівській області.

Довіреність від 12.01.2017 № 48/9.1-32/17 на представництво інтересів Мінюсту у справі № 927/14/17, на яку посилається позивач у своїх поясненнях до матеріалів справи не надано.

Представником відповідача в судовому засіданні було подано клопотання про залучення до матеріалів справи додаткових документів, яке задоволено судом

Інших заяв та клопотань від сторін до суду не надходило.

При подачі позову відповідачем у справі було зазначено Семенівську центральну районну лікарню.

Відповідно до Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії А00 №811355, виданого 21.03.2006, 16.07.1997 було проведено державну реєстрацію комунального лікувально-профілактичного закладу Семенівська центральна районна лікарня. Згідно з довідкою № 81 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України та довідки серія ААБ №828871 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, копії яких додано до матеріалів справи, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців зареєстровано Комунальний лікувально-профілактичний заклад Семенівська центральна районна лікарня

Таким чином, відповідачем по даній справі слід вважати Комунальний лікувально-профілактичний заклад Семенівська центральна районна лікарня.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення повноважного представника відповідача, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив:

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 03.02.2004 у справі № 15/358/17 задоволено позов Відкритого акціонерного товариства «Чернігівторгбуд» та стягнуто з Семенівської центральної районної лікарні 22003,00 грн боргу, 220,03 грн державного мита та 118,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

16.02.2004 на виконання рішення від 03.02.2004 у справі № 15/358/17 видано наказ про примусове виконання.

Внаслідок тривалого невиконання зазначеного рішення, Відкрите акціонерне товариство «Чернігівторгбуд» звернулось до Європейського суду з прав людини.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 21.02.2013 у справі ПМП «ФЕЯ» та інші проти України за заявою №27617/06 та 126 інших заяв Європейським судом визнано надмірну тривалість невиконання рішень національних судів, винесених на користь заявників, в тому числі за заявою № 35243/08, поданою ВАТ «Чернігівторгбуд», у звязку з невиконанням ухваленого на його користь рішення Господарського суду Чернігівської області від 03.02.2004 у справі № 15/358/17 за позовом заявника до Семенівської районної лікарні про стягнення коштів; встановлено порушення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі Конвенція) та ст.1 Першого протоколу Конвенції; ст.13 Конвенції; постановлено, що держава-відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалені на користь заявників, які залишаються невиконаними, та сплатити протягом трьох місяців: 3000 (три тисячі) євро спільно заявникам у заявах № 32178/09 та № 50804/09; 3000 (три тисячі) євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю у заявах, зазначених у Додатку 1 (в тому числі ВАТ «Чернігівторгбуд»), та 1500 (одна тисяча п'ятсот) євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю у заявах, зазначених у Додатку 2; ці суми є відшкодуванням матеріальної та моральної шкоди, а також компенсацією судових витрат, і мають бути сплачені разом з будь-якими податками, що можуть нараховуватись, та конвертовані в національну валюту за курсом на день здійснення платежу. Зі спливом зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на ці суми нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти.

На виконання рішення Європейського суду з прав людини Міністерством юстиції України перераховано Державній виконавчій службі України грошові кошти на загальну суму 54445,06 грн, згідно з платіжними дорученнями: № 3895 від 11.10.2013 на суму 367,82 грн з призначенням платежу «пеня зг.Рішення Євросуду Спр.27617/06 від 21.02.13 «ПМП ФЕЯ та ін.проти Укр». Вимога ДВ № 13-586/11 від 10.09.13 ВАТ «Чернігівторгбуд» Кред.Заб, № 1498 від 02.09.2013 31736,21 грн з призначенням платежу «грн. екв.3000 євро на 02.09.13 Ріш.Єврос. С.27617/06 від 21.02.13 «ПМП ФЕЯ» П ВП №37116150 ВАТ «Чернігівторгбуд» (кред.заб) та №220 від 20.05.2014 22341,03 грн з призначенням платежу «Вик. Ріш.Єврос.С.27617/06 від 21.02.13 «ПМП ФЕЯ та інші проти Укр.» ВДВ 586/11 ОСОБА_2 госп.с.Черніг.обл. від 03.02.04 ВАТ «Чернігівторгбуд», для подальшої їх виплати Відкритому акціонерному товариству «Чернігівторгбуд». Копії вказаних платіжних доручень надані до матеріалів справи.

Платіжним дорученням № 4162 від 12.08.2014, копія якого додана до матеріалів справи, Державна виконавча служба України перерахувала Відкритому акціонерному товариству «Чернігівторгбуд» 54445,06 грн, як погашення боргу по примусовому виконанню рішення Європейського суду з прав людини №27617/06 від 21.02.2013.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Підставою позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що стверджують позов, зокрема факти матеріально-правового характеру, що визначаються нормами матеріального права, які регулюють спірні відносини, їх виникнення, зміну, припинення.

Предметом заявлених позовних вимог у даній справі є стягнення з відповідача збитків, заподіяних державі, у вигляді понесених витрат зі сплати на користь Відкритого акціонерного товариства «Чернігівторгбуд» 54445,06 грн, як погашення боргу по примусовому виконанню рішення Європейського суду з прав людини №27617/06 від 21.02.2013, які включають в себе 367,82 грн пені за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду з прав людини; 31736,21 грн гривневий еквівалент 3000 євро на 02.09.13 згідно рішення Євросуду Спр.27617/06 від 21.02.13 «ПМП ФЕЯ та ін. проти України, вказана сума є компенсацією будь-якої матеріальної і моральної шкоди, а також компенсацією судових витрат; 22341,03грн на виконання рішення Господарського суду Чернігівської області від 03.02.2004.

Позовні вимоги Міністерством юстиції України обґрунтовано порушенням відповідачем норм Конституції України, цивільного законодавства та зволікання із виконанням рішення Господарського суду Чернігівської області від 03.02.2004, що зумовило звернення ВАТ «Чернігівторгбуд» до Європейського суду з прав людини, та що у свою чергу спричинило негативні наслідки у вигляді нанесення збитків державі в сумі 54445,06 грн.

17.07.1997 року Україна ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка набула чинності 11.09.1997 року.

Згідно зі ст. 46 Конвенції, Високі Договірні Сторони зобов'язуються виконувати остаточне рішення Європейського суду з прав людини у будь-якій справі, в якій вони є сторонами.

23.02.2006 року Верховна ОСОБА_2 України прийняла Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», згідно зі ст. 2 якого рішення Європейського суду з прав людини є обов'язковими для виконання Україною відповідно до вимог ст. 46 вищевказаної Конвенції.

Відповідно до ст. 3, 8 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», виконання рішення здійснюється за рахунок Державного бюджету України у 3-місячний строк з моменту набуття рішенням статусу остаточного або у строк, передбачений у Рішенні.

За приписами частини 5 статті 9 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", орган представництва зобов'язаний протягом шести місяців з моменту, визначеного в частині четвертій статті 8 цього Закону, звернутися до суду з позовом про відшкодування збитків, завданих Державному бюджету України внаслідок виплати відшкодування. Загальний строк позовної давності для звернення з такими позовами визначається відповідно до Цивільного кодексу України

Органом представництва є орган, відповідальний за забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини та виконання його рішень (ст. 1 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2006 № 784 «Про заходи щодо реалізації Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»», таким органом є Міністерство юстиції України.

Таким чином, відповідно до ст. 9 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та статей 15-17 Цивільного кодексу України, Міністерство юстиції України, як орган державної влади, звертається до суду за захистом цивільних прав та інтересів держави, шляхом відшкодування заподіяних збитків у межах, на підставі та у спосіб, що встановлені Конституцією України .

Відповідно до частини 1 статті 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Таким чином, зі змісту наведених правових норм вбачається, що держава Україна в особі Міністерства юстиції України має право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди втілено у статті 1166 Цивільного кодексу України, у відповідності до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, після виплати Відкритому акціонерному товариству «Чернігівторгбуд» на виконання рішення Європейського суду з прав людини присуджених сум за рахунок коштів Державного бюджету України до держави Україна переходить право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування у разі встановлення вини особи в порушенні Україною міжнародних зобов'язань, а також причинного зв'язку між діями винної особи та збитками, завданою таким порушенням.

Як вбачається з наданих відповідачем до матеріалів справи статутів Комунального лікувально-профілактичного закладу Семенівська центральна районна лікарня, в редакції 1997, 2004, 2007, 2012 років, Семенівська центральна районна лікарня є закладом охорони здоровя комунальним унітарним некомерційним підприємством, що надає медичні послуги населенню. Підприємство здійснює господарську некомерційну діяльність, спрямовану на досягнення соціальних та інших результатів без мети одержання прибутку. Встановлена статутом мета діяльності відповідача надання медичних послуг населенню для досягнення соціальних та інших результатів за рахунок коштів державного / місцевого / регіонального бюджету та відповідно до укладених договорів (без отримання прибутку). Фінансування діяльності Семенівської центральної районної лікарні здійснюється фінансовим управлінням райдержадміністрації за рахунок районного бюджету, передбаченого на охорону здоровя.

Таким чином, Комунальний лікувально-профілактичний заклад Семенівська центральна районна лікарня є бюджетною установою, фінансування якої здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого бюджету.

Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

За приписами статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (чинному на момент виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України (стаття 2 Закону України "Про виконавче провадження" чинному на момент виникнення спірних правовідносин).

Таким чином, державні виконавці мають будь-якими не забороненими законодавством способами виконувати рішення суду, що набрало законної сили, у чітко встановлений Законом України «Про виконавче провадження» строк, необхідний для виконання остаточного судового рішення.

Приписами статті 30 цього Закону України «Про виконавче провадження», у зазначеній редакції було визначено, що державний виконавець вчиняє дії, спрямовані на добровільне виконання рішення національного суду у встановлений постановою строк, який відповідно до статті 24 цього Закону не може перевищувати семи днів.

Згідно статті 25 вказаного Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії по виконанню рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а по виконанню рішення немайнового характеру у двомісячний строк. Строки здійснення виконавчого провадження не поширюються на час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження та на період реалізації арештованого майна боржника.

Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову 03.08.2011 № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ», яка набрала чинності з 19.08.2011. Вказаною постановою було визначено механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ (далі рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

Відповідності до п. 24,25 вказаної постанови, виконання рішень про стягнення коштів з рахунків боржника, відкритих в органах Казначейства, здійснює державний виконавець у порядку та на підставі виконавчих документів. Державний виконавець виносить протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає, зокрема, про необхідність самостійного виконання боржником рішення про стягнення коштів з його рахунків і подання відповідних підтверджуючих документів або подання боржником повідомлення про коди програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету (коди тимчасової класифікації видатків та кредитування місцевих бюджетів) і економічної класифікації видатків бюджету, за якими здійснюватиметься безспірне списання коштів з його рахунків, чи реквізитів рахунків, на яких наявні кошти для безспірного списання.

Як свідчать матеріали, справи наказ, виданий на виконання рішення Господарського суду Чернігівської області від 03.02.2004 у справі № 15/358/17, неоднаразово предявлявся на виконання до Державної виконавчої служби Семенівського районного управління юстиції.

Із наявних в матеріалах справи доказів, вбачається, що 23.11.2010 було відкрито виконавче провадження щодо виконання рішення Господарського суду Чернігівської області від 03.02.2004 № 15/358/17 та винесена постанова про арешт коштів на рахунках боржника в межах суми боргу по КЕКВ2143.

Листом від 15.11.2010, копія якого додана до матеріалів справи, відповідач повідомив Державну виконавчу службу, що за останні 5 років за КЕКВ 2143 кошти не планувались у звязку з тим, що фінансування галузі охорони здоровя обмежено, про борг перед ВАТ «Чернігівторгбуд» відомо голові райдержадміністрації, фінансовому управлінню. У звязку з недостатністю фінансування винайти кошти для сплати боргу було неможливо. На 2010 рік в кошторисі лікарні по КЕКВ 2140 (2143) кошти не заплановано.

Фінансове управління Семенівської районної державної адміністрації листом від 15.02.2011 № 84 та Управління Державного казначейства у Семенівському районі листом від 10.02.2011 № 19-17-3-03/135, повідомили відділ Державної виконавчої служби Семенівського районного управління юстиції, що на 2011 рік у річному кошторисі кошти на капітальний ремонт Семенівській центральній районній лікарні не заплановані, кошти на рахунках за відповідним КЕКВ відсутні.

Платіжна вимога № 9 від 30.05.11 року, яка була виставлена відділом Державної в виконавчої служби Семенівського районного управління юстиції була повернута 31.05.2011 Управлінням Державного казначейства у Семенівському районі без виконання у звязку з відсутністю кошторисних призначень по КЕКВ 21.43.

31.05.2011 відділом Державної виконавчої служби Семенівського районного управління юстиції було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві у звязку з відсутністю у боржника майна (в тому числі кошти), на яке може бути звернено стягнення.

Доказів, які підтверджують, які заходи вживались відділом Державної виконавчої служби Семенівського районного управління юстиції, як органом на який було покладено обовязок щодо виконання рішення Господарського суду Чернігівської області від 03.02.2004 у справі № 15/358/17 в період з 03.02.2004 по 23.11.2010, позивач суду також не надав.

Окрім того слід зазначити, що позивачем не надано також суду доказів оскарження дій чи бездіяльності державного виконавця, пов'язані із надмірною тривалістю строку виконавчого провадження з примусового виконання рішення національного суду першої інстанції.

Пунктом 8 ст. 51 Бюджетного кодексу України, в редакції яка діяла з 21.06.2001, та ст. 49 Бюджетного кодексу України, в редакції з 08.07.2010, визначено, що казначейство України здійснює платежі за дорученнями розпорядників бюджетних коштів у разі: 1) наявності відповідного бюджетного зобов'язання для платежу у бухгалтерському обліку виконання бюджету; 2) наявності затвердженого в установленому порядку паспорта бюджетної програми (у разі застосування програмно-цільового методу у бюджетному процесі); 3) наявності у розпорядників бюджетних коштів відповідних бюджетних асигнувань.

У підтвердження доказі відсутності коштів на виконання рішення Господарського суду Чернігівської області від 03.02.2004 у справі № 15/358/17, відповідачем до матеріалів справи надані кошториси Семенівської центральної районної лікарні за 2006-2013 роки, які затверджені Семенівською районною державною адміністрацією.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.01.2013 № 45 було внесено зміни до постанови від 03.08.2011 № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ» та викладено в новій редакції порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, який набрав чинності з 06.02.2013.

Пунктом 24 порядку, в редакції з 06.02.2013, було визначено, що стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник, документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку.

Як свідчать матеріали справи, 05.12.2013 року ПАТ «Чернігівторгбуд» листом № 741 звернулось до Управління Державної казначейської служби України у Семенівському районі Чернігівської області із заявою про прийняття до виконання наказу № 15/358/17 Господарського суду Чернігівської області.

07.05.2014 в кошторис відповідача на 2014 рік було внесено зміни та передбачені кошти в сумі 22003 грн по коду 150114 на проведення невідкладних відновлювальних робіт, будівництво та реконструкція лікарень, що підтверджується наданими відповідачем до матеріалів справи довідками про зміни до кошторису на 2014, довідки про зміни до плану спеціального фонду бюджету (за винятком власних надходжень бюджетних установ та відповідних видатків ) на 2014 рік.

Листом від 29.05.2014 року ПАТ «Чернігівторгбуд» повідомило Управління Державної казначейської служби України у Семенівському районі Чернігівської області про зміну банківських реквізитів для перерахування стягувачу суми боргу за рішенням суду, а саме: отримувач Публічне акціонерне товариство «Чернігівторгбуд», код 01547657, рахунок 2070 банк «Демарк» у м. Чернігові, МФО 353575.

29.05.2014 рішення Господарського суду Чернігівської області від 03.02.2004 у справі № 15/358/17 було виконано повністю та кошти в сумі 22341,03 грн були перераховані стягувачу, що підтверджується наданими до матеріалів справи копіями платіжних доручень № 11 від 29.05.2014 року на суму 118 грн, № 12 від 28.05.2014 року на суму 220,03 грн, № 13 від 28.05.2014 року на суму 22003,00 грн; наказом Господарського суду Чернігівської області від 16.02.2004 у справі № 15/358/17 з відміткою Управління Державної казначейської служби України у Семенівському районі Чернігівської області на зворотньому боці про його виконання; листом Управління Державної казначейської служби України у Семенівському районі Чернігівської області від 11.11.2014 № 05-06/548.

Отже, рішення Господарського суду Чернігівської області від 03.02.2004 у справі № 15/358/17 було виконано в повному обсязі 29.05.2014, тобто до дати виконання позивачем рішення Європейського суду з прав людини №27617/06 від 21.02.2013, яке було виконано фактично 12.08.2014, коли кошти були перераховані безпосередньо стягувачу ПАТ «Чернігівторгбуд».

Поданий ПАТ «Чернігівторгбуд» до Європейського суду з прав людини позов обґрунтовано саме тривалим невиконанням рішення національного суду, наказ на примусове виконання якого знаходився в органі Державної виконавчої служби, який зобов'язаний був вчинити необхідні заходи для виконання рішення національного суду.

Підставою для стягнення з держави Україна на користь ПАТ «Чернігівторгбуд» коштів було рішення Європейського суду з прав людини, під час прийняття якого було тривале невиконання рішень, ухвалених на користь заявника, в результаті чого було порушено статтю 13 Конвенції, оскільки заявник не мав ефективного національного засобу юридичного захисту, за допомогою якого він міг би отримати відшкодування шкоди, завданої таким невиконанням.

Виходячи із положень статей 22, 1166 Цивільного кодексу України, для застосування такої міри відповідальності як стягнення майнової шкоди (збитків) потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

У відповідності до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, на позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Як встановлено судом, причиною невиконання рішення суду зі сторони відповідача, як бюджетної установи, була відсутність бюджетного фінансування, а тому суд доходить висновку про відсутність вини відповідача у невиконанні рішення Господарського суду Чернігівської області від 03.02.2004 у справі № 15/358/17.

При цьому важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, наслідком такої протиправної поведінки.

Приймаючи до уваги, що примусове виконання рішення національного суду здійснювалось органом Державної виконавчої служби, рішення Господарського суду Чернігівської області від 03.02.2004 у справі № 15/358/17 було виконано в повному обсязі 29.05.2014, тобто до дати виконання позивачем рішення Європейського суду з прав людини №27617/06 від 21.02.2013, суд доходить висновку про відсутність вини відповідача та причинно-наслідкового зв'язку між шкодою в розмірі 31736,21 грн, що складає гривневий еквівалент 3000 євро на 02.09.2013 згідно з рішенням Євросуду Спр.27617/06 від 21.02.13 «ПМП ФЕЯ та ін. проти України, яка є компенсацією будь-якої матеріальної і моральної шкоди, а також компенсацією судових витрат та шкодою в розмірі 22341,03 грн, яка була сплачена на виконання рішення Господарського суду Чернігівської області від 03.02.2004, та діями відповідача .

Також відсутня вина відповідача та причинно-наслідковий зв'язок між шкодою в сумі 367 грн 82 коп та виною відповідача, оскільки пеня в сумі 367 грн 82 коп була сплачена ПАТ «Чернігівторгбуд» з вини позивача у звязку з несвоєчасним виконанням ним рішення Європейського суду з прав людини №27617/06 від 21.02.2013 .

Таким чином, тривале невиконання рішення суду, що набрало законної сили, не залежало від волі, дій чи бездіяльності боржника. При цьому, із встановлених обставин не вбачається наявності вини Комунального лікувально-профілактичного закладу Семенівська центральна районна лікарня у тривалому невиконанні органами державної влади України рішення Господарського суду Чернігівської області від 03.02.2004, винесеного на користь ПАТ «Чернігівторгбуд», а також причинного зв'язку між діями лікарні і шкодою, заподіяною органами державної влади України внаслідок тривалого невиконання вказаного судового рішення.

Аналогічна правова позиція зі спірних правовідносин викладена в постанові Верховного Суду України від 20.12.2010 № 3-59гс10 у справі № 20/21, яка в силу статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України є обов'язковою як для всіх судів України, так і для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить норму права.

За таких обставин позовні вимоги позивача щодо стягнення з Комунального лікувально-профілактичного закладу Семенівська центральна районна лікарня 54445,06 грн збитків, завданих Державному бюджету внаслідок виконання рішення Європейського суду з прав людини є безпідставні і задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України та ст. 4 Закону України „Про судовий збір від 08.07.2011 року №3674-VI, при відмові в позові судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. 2, 11, 22, 15-17, 1166, 1191 Цивільного кодексу України; ст. 9 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"; ст. 4 Закону України „Про судовий збір; ст. 49, ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Повне рішення підписано 16.02.2017.

Суддя Л.М.Лавриненко