ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2017 р. Справа № 909/898/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді М.І. Хабіб

суддів О.В. Зварич

ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання Карнидал Л.Ю.

та представників сторін:

позивача: ОСОБА_2 (довіреність б/н від 03.01.2017);

відповідача: ОСОБА_3 (довіреність №1/24 від 13.02.2017);

третьої особи: не зявився (належно повідомлений),

розглянувши апеляційну скаргу Івано-Франківської обласної організації Товариства сприяння обороні України, б/н, б/д (вх.№01-05/222/17 від 16.01.2017)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 27.12.2016

у справі: №909/898/16

за позовом: Фінансового управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, м. Івано-Франківськ

до відповідача: Івано-Франківської обласної організації товариства сприяння обороні України, м. Івано-Франківськ

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, м. Івано-Франківськ

про стягнення 161 134,35грн

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 18.01.2017 апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 31.01.2017.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 31.01.2017 розгляд справи відкладено на 14.02.2017.

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року Фінансове управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Івано-Франківської обласної організації товариства сприяння обороні України про стягнення 161 134,35грн заборгованості, з якої 134 971,51грн основного боргу, 16 770,65грн пені, 6 073,72грн інфляційних втрат та 3 318,47грн 3% річних.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 05.11.2015 Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради, Фінансовим управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та Івано-Франківською обласною організацією товариства сприяння обороні України укладений договір №83 про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста, відповідно до умов якого замовник (відповідач), який здійснює будівництво спортивно-готельного комплексу з вбудованими приміщеннями соціально-побутового призначення (І-ІІ черги) на вул. ОСОБА_4, поруч будинку 144, бере участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Івано-Франківська шляхом сплати пайового внеску. Згідно з п. 3.1 договору попередній розмір пайового внеску становить 674 857,54грн. Відповідно до п.3.2 договору замовник сплачує 20% попереднього розміру внеску у розмірі 134 971,51грн упродовж 30 робочих днів з моменту реєстрації договору. Договір зареєстровано 05.11.2015. В порушення умов договору відповідач не сплатив 20% пайового внеску у встановлений договором строк, у звязку із чим 25.01.2016 позивач надіслав відповідачу претензію, яка залишена без відповіді. На підставі п. 5.1 договору, яким встановлено, що при простроченні платежів, визначених п.п. 3.2, 3.3, 3.4 договору, замовник сплачує до міського бюджету суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, 3 % річних від простроченої суми та пеню у розмірі 120% річних облікової ставки НБУ, що діє у період, за який нараховується пеня, від суми прострочення за кожен прострочений день, позивач просить стягнути з відповідача 16 770,65грн пені за 6 місяців, починаючи з 18.12.2015, 6 073,72грн інфляційних втрат за січень-вересень 2016 року та 3 318,47грн 3% річних за період з 18.12.2015 по 29.09.2016.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 27.12.2016 у справі №909/898/16 (суддя Максимів Т.В.) позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача ( одержувач платежу міський бюджет м. Івано-Франківська) 134 971, 51грн заборгованості, 3 175,54грн 3 % річних, 6 073,72грн інфляційних втрат, 16 770,65 грн пені та 2 414,87грн судового збору. В частині стягнення 142,93грн 3% річних відмовлено.

Рішення суду мотивоване ст.ст. 11, 204, 526, 530, 546, 547, 610, 611, 612, 614, 625, 629 ЦК України, ст.ст. 173, 216, 230, 231, ГК України, ст. 30 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності».

При частковому задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав свого зобовязання про сплату 20% попереднього розміру пайового внеску. Суд відхилив доводи відповідача щодо його права на зменшення розміру пайового внеску на підставі п.5 ст. 30 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», оскільки станом на час розгляду справи не прийняте рішення про зменшення розміру пайового внеску і відповідних змін до договору сторонами не внесено. Перевіривши розрахунки сум, заявлених до стягнення, суд встановив, що позивач допустив арифметичні помилки при нарахуванні 3% річних та інфляційних втрат, внаслідок чого сума 3% річних є завищеною, правильною є сума 3 % річних 3175,54грн, а інфляційні втрати занижені. Розрахунки інших сум проведені правильно. Відтак суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення 134 971, 51грн основного боргу, 3175,54грн 3 % річних, 6 073,72грн інфляційних втрат (в межах заявленої суми), 16 770,65 грн пені та про відмову в позові в частині стягнення 142,93грн 3% річних.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, просить його скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Скаржник вважає, що при прийнятті рішення суд неповно дослідив докази у справі та порушив норми матеріального і процесуального права. Вказує, що після підписання договору про пайову участь №83 від 05.11.2015 йому були видані технічні умови №362 від 03.12.2015 та №16 від 03.12.2015, які погоджені виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради. Цими умовами передбачено будівництво інженерних споруд (водопостачання та водовідведення) поза межами земельної ділянки обєкту будівництва та обєктів інженерної інфраструктури (будівництво підвищувальної водопровідної насосної станції). 13.01.2016 він звернувся до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради із заявою про зменшення розміру пайової участі на суму вартості робіт, повязаних з виконанням будівництва інженерних мереж та обєктів інженерної інфраструктури, передбачених технічними умовами, однак таке звернення замовника залишено виконавчим комітетом без задоволення, що на думку скаржника є порушенням п. 5 ст. 30 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» та п.5.2.1 Положення про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста, якими передбачено можливість зменшення розміру пайової участі замовника, якщо технічними умовами передбачається необхідність будівництва замовником інженерних мереж або обєктів інженерної інфраструктури поза межами його земельної ділянки. Стверджує, що станом на день розгляду справи він виконав роботи по будівництву зазначених мереж на загальну суму 607 623,60грн. Також стверджує, що з січня 2016 року за зверненнями депутатів Івано-Франківської міської ради розпочались позапланові перевірки законності будівництва обєкту та звинувачення відповідача у незаконності ведення будівництва, вимоги про його зупинення. Відтак вважає вимоги позивача безпідставними, оскільки прострочення відповідачем зобовязань по сплаті 20% попереднього розміру пайового внеску в розмірі 134 971,51грн стали наслідком бездіяльності Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує доводи відповідача та зазначає, що згідно з п. 5.2.1 Положення про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста розмір пайової участі зменшується на суму кошторисної вартості виконаних робіт з будівництва інженерних мереж , визначених згідно з ДБН, стандартами і правилами. Вартість таких робіт повинна бути погоджена експлуатуючими організаціями, а інженерні мережі повинні бути передані у комунальну власність після погодження комісією з питань визначення пайової участі замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста та відповідного рішення сесії міської ради. Однак на момент розгляду даної справи мережі у комунальну власність не передані та відсутнє відповідне рішення сесії міської ради.

14.02.2017 представник скаржника подав клопотання про зупинення провадження у справі (вх.№ 01-05/675/17 від 14.02.2017) у звязку із тим, що ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 06.02.2017 порушено провадження у справі №909/173/17 за позовом відповідача до Івано-Франківської міської ради про зобовязання зменшити розмір його пайової участі на суму вартості виконаних робіт по будівництву зовнішніх мереж каналізації у розмірі 527 976,00грн. Посилаючись на ч. 1 ст. 79 ГПК України , скаржник вважає, що провадження у справі №909/898/16 необхідно зупинити.

В судовому засіданні 14.02.2017 представник скаржника підтримав апеляційну скаргу та клопотання про зупинення провадження у справі та подав довідку вих.№02-71/121 від 30.01.2017 Управління державної казначейської служби України у Личаківському районі м. Львова Львівської області, якою підтверджено зарахування до спеціального фонду Державного бюджету 2659,71грн судового збору, сплаченого згідно з квитанцією №6 від 10.01.2017.

Представник позивача заперечив проти клопотання скаржника про зупинення провадження у справі та підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Третя особа явку свого представника в судове засідання не забезпечила, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Розглянувши клопотання скаржника про зупинення провадження у справі, колегія суддів апеляційного суду відхиляє його з огляду на те, що апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції з урахуванням обставин, які існували на момент його прийняття (27.12.2016). Ухвала Господарського суду Івано-Франківської області про порушення провадження у справі №909/173/17 прийнята 06.02.2017, тобто, після прийняття судом першої інстанції оскаржуваного рішення, відтак не може враховуватися апеляційним судом та не може бути підставою для зупинення апеляційним судом провадження у справі.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджено матеріалами справи, 05.11.2015 Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради (сторона 1), Фінансове управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради (сторона 2) та Івано-Франківська обласна організація товариства сприяння обороні України (замовник) уклали договір №83 про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста (а.с. 13).

Згідно з п. 1 договору замовник, що здійснює будівництво спортивно-готельного комплексу з вбудованими приміщеннями соціально-побутового призначення (І-ІІ черги) на вул.Г. ОСОБА_4, поруч буд.144, в порядку та на умовах, визначених договором, бере участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Івано-Франківська.

Відповідно до п.2.1 договору замовник зобовязується сплатити пайовий внесок у розмірі та у терміни, визначені договором.

Пунктом 3.1 договору встановлено розмір попереднього пайового внеску в сумі 674 857,54 грн.

Згідно з п. 3.3 договору замовник сплачує 20 % попереднього розміру пайового внеску у сумі 134 971,51 грн протягом 30-ти робочих днів з моменту реєстрації договору.

Розрахунок остаточного розміру пайового внеску здійснюється відповідно до остаточного договору, який оформлюється після затвердження в установленому порядку архітектурно-технічного/ технічного паспорту та загальної вартості будівництва ( п.3.4).

Відповідно до п. 5.1 договору при простроченні платежів, визначених п.п. 3.3, 3.5 замовник сплачує до міського бюджету суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, 3 % річних від простроченої суми та пеню у розмірі 120% річних облікової ставки НБУ, що діє у період, за який нараховується пеня, від суми прострочення за кожен прострочений день.

Згідно з п. 6.3 зміни до договору оформляються додатком, який є невідємною частиною і має однакову юридичну силу, якщо вони викладені в письмовій формі та підписані уповноваженими на те представниками сторін.

Відповідно до розрахунку розміру пайового внеску (попереднього), оформленого як додаток до договору №83 від 05.11.2015, розмір пайового внеску становить 693 140,00грн, з них сплачено 18 282,46грн на інженерно-транспортну інфраструктуру міста, до сплати 674 857,54 грн.

Договір №83 про пайову участь зареєстровано 05.11.2015 згідно з Журналом реєстрації договорів та довідок звільнення по фонду соціально-економічного розвитку та інженерно-транспортної інфраструктури міста (а.с. 15).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачу були видані Технічні умови № 362 від 03.12.2015 на приєднання спортивно-готельного комплексу з вбудованими приміщеннями соціально-побутового призначення (І-ІІ черги) ( 11 поверхів) на вул.Г. ОСОБА_4, поруч буд.144, до централізованих систем водопостачання та водовідведення м. Івано-Франківська та Технічні умови № 16 від 03.12.2015 на підключення цього комплексу до дощової системи каналізації м. Івано-Франківська.

Відповідач звертався до першого заступника мера м. Івано-Франківська( лист вих. № 1/6 від 13.01.2016) та Фінансового управління виконкому Івано-Франківської міської ради( лист вих.№1 /199 від 21.09.2016) про зменшення розміру його пайової участі, встановленої договорами №83 від 05.11.2015 та №124 від 23.08.2007 (зі змінами від 05.11.2015), на суму вартості робіт, повязаних з виконанням будівництва інженерних мереж та обєктів інженерної інфраструктури, передбачених технічними умовами.

Звернення відповідача залишені без задоволення.

Разом з тим позивач надіслав відповідачу претензію вимогу ( № 2-15/49 від 25.01.2016) про сплату 134 971,51 грн заборгованості за договором №83 від 05.11.2015, яка залишена відповідачем без задоволення.

Дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, Львівський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скаргам не підлягає до задоволення з таких підстав.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності в Україні визначені Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності", статтею 40 якого встановлено обов'язок пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури населеного пункту та визначено механізм його реалізації.

Згідно з ч. 2 названої статті замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури (ч. 3 ст. 40 Закону).

Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами( ч.5 ст.40 Закону).

Відповідно до частини 9 вказаної статті істотними умовами договору є: розмір пайової участі; строк (графік) сплати пайової участі; відповідальність сторін.

На час виникнення спірних правовідносин діяло і діє на даний час Положення про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста, затверджене рішенням Івано-Франківської міської ради від 18.10.2013 № 1231-38 (далі Положення).

Згідно з п. 5.1 Положення в залежності від етапу укладання Договору розрахунок пайового внеску може бути:

а) попередній при отриманні технічних умов на приєднання обєкта будівництва до централізованих систем водопостачання, водовідведення та теплопостачання та містобудівних умов та обмежень;

б) остаточний при введенні обєкта в експлуатацію (за умови, якщо був зроблений попередній розрахунок);

в) єдиний при введенні обєкта в експлуатацію.

Матеріалами справи підтверджено, що договором № 83 від 05.11.2015 визначено попередній розмір пайового внеску в сумі 674 857,54грн.

Відповідно до п. 8.3.1 Положення замовник будівництва сплачує пайовий внесок не менше 20% попереднього розміру пайового внеску, зазначеного у додатку до договору, що сплачується протягом 30 робочих днів з моменту реєстрації договору.

Отже, умови договору №83 про сплату замовником 20% попереднього розміру внеску в розмірі 134 971,51грн протягом 30 робочих днів з моменту реєстрації договору відповідають вимогам Положення.

Згідно з частиною 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір про пайову участь №83 зареєстровано 05.11.2015.

Відтак відповідач мав сплатити 20% попереднього розміру внеску в розмірі 134 971,51грн до 18.12.2015, проте не сплатив.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ст. 611 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою ( штрафом ,пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Пенею є неустойка, що обчилюється у відсотках від суми несвочасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення ( ч.3 ст. 549 ЦК України).

За прострочення сплати пайового внеску договором (п.5.1)встановлено сплату замовником суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, 3 % річних від простроченої суми та пеню у розмірі 120% річних облікової ставки НБУ, що діє у період, за який нараховується пеня, від суми прострочення за кожен прострочений день.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За прострочення сплати 20% попереднього розміру пайового внеску в розмірі 134 971,51грн на підставі п.5.1 договору та ч.2 ст. 625 ЦК України позивач заявив до стягнення 16 770,65грн пені, 6 073,72грн інфляційних втрат та 3 318,47грн 3% річних.

При перевірці розрахунків сум, заявлених до стягнення, суд першої інстанції вірно встановив, що позивач допустив арифметичні помилки при нарахуванні 3% річних та інфляційних втрат, внаслідок чого сума 3% річних є завищеною, правильною є сума 3 % річних 3175,54грн, а інфляційні втрати занижені. Розрахунки інших сум проведені правильно.

Колегія суддів апеляційного суду відхиляє доводи скаржника з огляду на наступне.

Як встановлено ч.9 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» розмір пайової участі, строк (графік) сплати пайової участі, відповідальність сторін є істотними умовами договору про пайову участь.

Відповідно до ч.1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Договором №83 (п.6.2 та п.6.3 ) встановлено, що зміни до договору можуть бути внесені за взаємною згодою сторін, що оформляється додатковою угодою до цього договору.

Разом з тим, частиною 2 ст. 651 ЦК України та частиною 4 ст. 188 ГК України передбачено можливість зміни договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, на момент вирішення спору зміни до договору про пайову участь №83 від 05.11.2015 не внесені.

Відтак посилання скаржника на те, що він має право на зменшення розміру пайового внеску, апеляційний суд вважає необгрунтованими.

Інші доводи скаржника про перевірки законності будівництва, тощо не беруться до уваги.

Крім того, слід зазначити, що договором №83 визначений не остаточний, а попередній розмір пайового внеску. Розрахунок остаточного розміру пайового внеску здійснюється відповідно до остаточного договору, який оформлюється після затвердження в установленому порядку архітектурно-технічного/ технічного паспорту та загальної вартості будівництва.

Таким чином, апеляційний суд відхиляє доводи скаржника, погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає рішення про стягнення з відповідача на користь позивача 134 971, 51грн заборгованості, 3 175,54грн 3 % річних, 6 073,72грн інфляційних втрат ( в межах заявленої суми), 16 770,65 грн пені та про відмову в позові в частині стягнення 142,93грн 3% річних законним та обгрунтованим.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу вимог ст.ст. 33,34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч.2 ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що скаржником не доведено та не подано доказів наявності підстав, визначених ст. 104 ГПК, для скасування чи зміни рішення та для задоволення апеляційної скарги.

Судовий збір, сплачений скаржником при поданні апеляційної скарги, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.43, 49, 91, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 27.12.2016 у справі №909/898/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Постанова підписана 17.02.2017.

Головуючий суддя М.І. Хабіб

Суддя О.В. Зварич

Суддя Я.О. Юрченко