донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

20.02.2017 справа №905/1712/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя судді ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
секретар судового засідання за участю представників сторін: від позивача від відповідача від ДВС розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 не з'явився не з'явився ОСОБА_5, за довіреністю Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ
на ухвалу господарського суду Донецької області
від за скаргою на дії28.12.2016 Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо», м. Київ Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ
у справі№ 905/1712/15 (суддя Курило Г.Є.)
за позовомПублічного акціонерного товариства «Банк Камбіо», м. Київ
до проТовариства з обмеженою відповідальністю «Сінтезпродсервіс», м. Донецьк стягнення 13 174 656,28 грн.

В С Т А Н ОВ И В:

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Банк Камбіо», звернувся до господарського суду Донецької області зі скаргою на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення Повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 12.10.2016р., в якій просив: визнати протиправною діяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_6 щодо винесення Повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 12.10.2016 №471/24 з виконання наказу №905/1712/15, виданого господарським судом Донецької області, про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сінтезпродсервіс», м.Донецьк на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо», м. Київ заборгованості за кредитом в розмірі 7 620 000,00 грн., заборгованості за процентами в розмірі 5 554 656,28 грн.; скасувати Повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 12.10.2016 №471/24 з виконання наказу №905/1712/15, виданого 12.10.2015р. господарським судом Донецької області; зобов'язати державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_6 прийняти до виконання наказ №905/1712/15 від 12.10.2015, виданий господарським судом Донецької області про стягнення з ТОВ «Сінтезпродсервіс», м. Донецьк на користь ПАТ «Банк Камбіо», м. Київ заборгованості за кредитом в розмірі 7 620 000,00 грн., заборгованості за процентами в розмірі 5 554 656,28 грн. без сплати авансового внеску в розмірі 2 відсотки суми, що підлягає стягненню (але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати).

Заявою №04/2847-1 від 23.12.2016 за підписом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Камбіо» скаржник відмовився від скарги в частині визнання протиправною діяльності державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_6 щодо винесення Повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 12.10.2016 з виконання наказу №905/1712/15, виданого 12.10.2015 господарським судом Донецької області про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сінтезпродсервіс», м. Донецьк на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_7, м. Київ заборгованості за кредитом в розмірі 7 620 000,00 грн., заборгованості за процентами в розмірі 5 554 656,28 грн.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 28.12.2016 р. у справі № 905/1712/15 скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо», м. Київ на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задоволено частково.

Визнано недійсним Повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 12.10.2016 №471/24 Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з виконання наказу №905/1712/15 від 12.10.2015 про стягнення заборгованості з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сінтезпродсервіс», м. Донецьк на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо», м. Київ.

Прийнято відмову Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо», м. Київ від скарги в частині визнання протиправною діяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_6 щодо винесення Повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 12.10.2016 №471/24 з виконання наказу №905/1712/15, виданого 12.10.2015 господарським судом Донецької області.

Припинено провадження по скарзі в частині визнання протиправною діяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_6 щодо винесення Повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 12.10.2016 №471/24 з виконання наказу №905/1712/15, виданого 12.10.2015 господарським судом Донецької області.

В іншій частині скарги відмовлено.

Ухвала суду мотивована неправомірністю застосування державним виконавцем положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. №1404-VIII, оскільки звернення стягувача із заявою про примусове виконання рішення господарського суду у цій справі відбулося до набрання чинності цим Законом.

Не погодившись з вищезазначеною ухвалою, Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу господарського суду Донецької області від 28.12.2016р. по справі №905/1712/15 в частині визнання недійсним повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 12.10.2016р. № 471/24 Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з виконання наказу № 905/1712/15 від 12.10.2015р. скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні скарги відмовити у повному обсязі.

Апелянт вважає ухвалу господарського суду Донецької області від 28.12.2016 по справі №905/1712/15 такою, що прийнята судом з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Наполягає на порушенні судом п. 10 ч. 4 ст.4 та розділу ХІІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016, який набув чинності 05.10.2016р. З матеріалів виконавчого провадження №52637342 вбачається, що згідно реєстраційно-контрольної картки Міністерства юстиції України, заява стягувача про відкриття виконавчого провадження зареєстрована 05.10.2016р. Відповідно до вимог Інструкції з примусового виконання рішень з 05.10.2016р. відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, за якими сума зобов'язання становить двадцять та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті. Враховуючи, що сума зобовязання за поданим скаржником виконавчим документом становить 13 174 656,28грн., вказаний документ не підлягає виконанню відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 06.02.2017р. апеляційну скаргу прийнято до провадження.

Представником Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в судовому засіданні підтримано вимоги апеляційної скарги.

Позивач з доводами апеляційної скарги не погодився з підстав, викладених у запереченнях. Просить ухвалу господарського суду Донецької області від 28.12.2016р. у справі № 905/1712/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Сторони по справі не скористалися правом участі представника в судовому засіданні апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 98 Господарського процесуального кодексу України про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Згідно з положеннями ст.ст.101, 106 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість ухвал місцевого господарського суду в повному обсязі.

У відповідності до п.п. 2, 3, 4 ч. 3 ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами (ст. ст. 4-2, 4-3 ГПК України).

Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника Державної виконавчої служби, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Донецьким апеляційним господарським судом встановлено наступне.

Рішенням господарського суду Донецької області від 29.09.2015 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо», м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сінтезпродсервіс», м.Донецьк про стягнення 13 174 656,28 грн. задоволено в повному обсязі. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сінтезпродсервіс», м.Донецьк на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» заборгованість за кредитом у розмірі 7 620 000,00 грн.; заборгованість за процентами у розмірі 5 554 656,28 грн. та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сінтезпродсервіс», м. Донецьк в державний бюджет України судовий збір у розмірі 73080,00 грн.

12.10.2015 на виконання зазначеного рішення видано відповідні накази.

З метою примусового виконання прийнятого рішення, позивач звернувся до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою від 04.10.2016р. №04/2421 (та відповідними додатками, в т.ч. оригіналом наказу № 905/1712/15) про відкриття виконавчого провадження за наказом №905/1712/15 від 12.10.2015р. щодо стягнення з ТОВ «Сінтезпродсервіс» на користь ПАТ «Банк Камбіо» заборгованості за кредитом в розмірі 7 620 000,00 грн., заборгованості за процентами в розмірі 5 554 656,28 грн., яку 04.10.2016р. прийнято органом виконання, про що свідчить відмітка уповноваженої особи ДВС про прийняття документів та відбиток печатки Управління документарного забезпечення Департаменту організаційного забезпечення МЮУ на реєстрі заяв, що подані позивачем для відкриття виконавчого провадження.

Звертаючись з заявою від 04.10.2016р. №04/2421, стягувач керувався нормами Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999р. № 606-ХІУ (зі змінами), в редакції, що діяла станом на час звернення.

24.10.2016 на адресу Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо», м. Київ надійшло повідомлення Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 12.10.2016р. №471/24, винесене головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_6

В підставу Повідомлення покладено абз.1 ч.4 р.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 в редакції від 29.09.2016, відповідно до якого відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, за якими: сума зобов'язання становить двадцять та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті, а також п.10 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-УШ від 02.06.2016р. (набрав чинності з 05.10.2016р.), за якою виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред»явлення, якщо: виконавчий документ пред»явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю. Зазначив, що у пред»явленому на виконання виконавчому документі сума зобов»язань становить менше двадцяти мільйонів гривень, що є підставою для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Стягувач не погодився з такими діями виконавчої служби та звернувся до господарського суду з відповідною скаргою.

Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, Донецький апеляційний господарський суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги виходячи з наступного.

Відповідно до положень Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання. Однією з засад судочинства є обовязковість рішень суду.

Конституційним Судом України у п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012р. № 18-рп/2012 зазначено, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження" (ст. 115 Господарського процесуального кодексу України).

Виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом (ст. 116 Господарського процесуального кодексу України).

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення) (ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження).

Як свідчать матеріали справи, датою пред'явлення позивачем (стягувачем) наказу від 12.10.2015р. по справі № 905/1712/15 до виконання є 04.10.2016р. о 15:09, про що свідчить відмітка уповноваженої особи та відбиток печатки Управління документарного забезпечення Департаменту організаційного забезпечення на реєстрі заяв, що подані позивачем для відкриття виконавчого провадження.

Станом на 04.10.2016р. діяв Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р. № 606-ХІУ( з відповідними змінами).

Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 року набрав чинності 05.10.2016.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність.

Отже, за загальним правилом, новий акт законодавства застосовується до тих прав та обов»язків, що виникли після набрання ним чинності.

Дані висновки містяться в рішеннях Конституційного суду України від 05.04.2001 №3-рп/2001 та від 09.02.1999 №1-рп/99.

Приймаючи Повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, датоване 12.10.2016, державним виконавцем не враховано дійсну дату (04.10.2016р.) звернення позивача з заявою № 04/2421 від 04.10.2016р., та дату отримання (04.10.2016р.) заяви органом виконання судових рішень, в яку нові редакції Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень ще не набрали чинності.

Враховуючи наведене та звернення стягувача із заявою про примусове виконання рішення господарського суду до набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. № 1404-УШ, застосування державним виконавцем положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. № 1404-УШ є неправомірним. Питання щодо відкриття виконавчого провадження з виконання наказу, виданого господарським судом Донецької області у справі № 905/1712/15, за заявою позивача № 04/2421 від 04.10.2016р., мало вирішуватися державним виконавцем за законодавством, що діяло на дату звернення стягувача до органу ДВС, тобто станом на 04.10.2016р.

Посилання органу ДВС на те, що заява стягувача про відкриття виконавчого провадження згідно реєстраційно-контрольної картки Міністерства юстиції України зареєстрована 05.10.2016р., тобто в день, коли набув чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. є необґрунтованими, оскільки факт пред»явлення виконавчого документу до виконання пов»язаний виключно з певним моментом реалізації стягувачем свого права щодо звернення до відповідного органу для примусового виконання рішення суду, яке може бути реалізовано, зокрема, шляхом безпосереднього звернення до органу виконання.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, згідно з ч. 1 ст. 21 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка діяла станом на 04.10.2016р., на відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України покладається виконання рішень за якими, зокрема, сума зобов'язання становить десять та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

Сума зобов»язань за наказом господарського суду Донецької області від 12.10.2015р. у справі № 905/1712/15, пред»явленим на виконання становить 13 174 656,28 грн., що є підставою для звернення позивача з наказом саме до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Отже, вірним є висновок суду першої інстанції про помилковість дій державного виконавця щодо застосування Закону України «Про виконавче провадження» в новій редакції, та повернення виконавчого документу стягувачу.

Відповідно до положень постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012 року, за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов»язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Згідно з приписами Господарського процесуального кодексу України, пункту 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», у суду відсутні повноваження скасовувати рішення органів Державної виконавчої служби. Натомість встановивши обґрунтованість доводів заявника, суд може визнати постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною. Як зазначено в інформаційному листі Вищого господарського суду України №01-08/369 від 29.06.2010 «Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у 2009 році щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України», вимога скаржника щодо скасування постанови чи іншого акта органу Державної виконавчої служби за своєю правовою природою тотожна вимозі про визнання їх недійсними. Тому у господарського суду відсутні правові підстави для відмови в задоволенні скарги лише з тієї причини, що в ній зазначається про скасування відповідної постанови (акта), а не про визнання його недійсним.

Враховуючи конституційний принцип доступності до правосуддя всіх осіб, застосовану у цій справі практику Європейського суду з прав людини щодо недопустимості ухилення адміністративних органів від виконання судових рішень, яка є обов»язковою для національних судів згідно Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», справедливий баланс інтересів стягувача та боржника, а також принцип незворотності дії закону в часі суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення вимог скаржника щодо визнання недійсним Повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 12.10.2016 №471/24 з виконання наказу №905/1712/15 від 12.10.2015 про стягнення заборгованості з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сінтезпродсервіс», м. Донецьк на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо», м. Київ.

Оскільки скаржником бездіяльність ДВС по не прийняттю наказу господарського суду Донецької області до виконання не оскаржується, наказ суду органом ДВС повернуто стягувачу, з іншою заявою про відкриття виконавчого провадження скаржник до ДВС не звертався, прийняття до виконання наказу можливе лише за умови виконання стягувачем певних дій, - місцевим господарським судом правомірно відмовлено у задоволенні скарги в частині вимог про зобов'язання ДВС прийняти наказ суду до виконання.

Приймаючи до уваги відмову ПАТ « Банк Камбіо» від скарги в частині визнання протиправною діяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_6 щодо винесення Повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 12.10.2016 з виконання наказу №905/1712/15, виданого 12.10.2015 господарським судом Донецької області, з посиланням на приписи п.9.9 постанови №9 від 17.10.2012 Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» у вирішенні питань, які виникають у розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб Державної виконавчої служби», судом першої інстанції правомірно прийнято відмову від частини вимог ПАТ «Банк Камбіо», м. Київ та, на підставі ст.78 та п.4 ч.1ст.80 Господарського процесуального кодексу України, припинено провадження по скарзі в цій частині.

Виходячи з вищезазначеного, Донецький апеляційний господарський суд дійшов висновку, що доводи заявника, викладені в апеляційній скарзі не обґрунтовані, не доведені належними та допустимими доказами в розумінні ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України.

Твердження заявника апеляційної скарги про порушення і неправильне застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті ухвали не знайшли свого підтвердження, в звязку з чим відсутні підстави для зміни чи скасування ухвали господарського суду Донецької області від 28.12.2016р. у справі № 905/1712/15.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника скарги.

Результати апеляційного провадження у справі №905/1712/15 оголошені в судовому засіданні.

Керуючись ст. ст. 49, 91, 99, 101, 102, 103, 105, 106, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу господарського суду Донецької області від 28.12.2016р. у справі № 905/1712/15 залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Донецької області від 28.12.2016р. у справі № 905/1712/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя Н.М. Дучал

Судді Т.Д. Геза

ОСОБА_3

Надруковано 6 екз.:

1-позивачу

1-третій особі

1-ДВС

1- у справу

1-ДАГС

1-ГСДО