РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2017Справа №910/17286/16
За позовом Приватного акціонерного товариства "Європейський страховий альянс"

до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова

компанія"

про відшкодування шкоди в порядку регресу 49 000 грн.

Суддя Мельник В.І.

Представники

від позивача: Боярська Г.П., довіреність №93/2017 від 03.01.2017

від відповідача: Гурнік А.І., довіреність №3 від 04.01.2017

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано позов Приватного акціонерного товариства "Європейський страховий альянс" до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" про відшкодування шкоди в порядку регресу 49 000 грн., в результаті настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 14.04.2016 о 09 год. 25 хв. по вул. Саперно-Слобідській, 26 за участю транспортних засобів "Вольво", державний номер НОМЕР_1 та транспортного засобу "КІА", державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.09.2016 порушено провадження у справі № 910/17248/16 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 26.10.2016, зобов'язано сторін надати певні документи.

Через відділ діловодства суду 05.10.2016 від МТСБУ надійшла відповідь на судовий запит, яку залучено до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому засіданні 26.10.2016 частково надав суду оригінали документів, для огляду у судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, суд відповідно до ст. 77 ГПК України оголосив перерву у судовому засіданні до 16.11.2016, для витребування у позивача оригіналу договору добровільного страхування, додатку до договору та доказів сплати страхового відшкодування.

У судовому засіданні 16.11.2016 представник позивача надав суду клопотання про долучення документів до матеріалів справи та клопотання про продовження строку розгляду спору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.11.2016 розгляд справи відкладено до 07.12.2016 у зв'язку з неявкою представника відповідача у призначене судове засідання, не виконанням ним вимог ухвали суду.

У судовому засіданні 07.12.2016 представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, який залучено до матеріалів справи, та просив відмовити у позові з підстав, які наведені у відзиві на позовну заяву.

Разом з тим представники сторін подали клопотання про продовження строку розгляду спору.

Суд, дослідивши матеріали справи, розглянувши дане клопотання про продовження строку розгляду спору, задовольняє його з наступних підстав:

Частиною 1 статті 69 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви.

Частиною 3 статті 69 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Враховуючи наведене, суд вважає за можливе продовжити строк розгляду спору для повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи.

Судом, враховано, що у силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав і обов'язків має право на судовий розгляд, упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставини справи з огляду на складність справи, поведінки сторін,предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасникам справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст. 6 даної Конвенції (параграф 66, 69 рішення європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі ''Смірнова проти України'').

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25.01.206, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання ''розумності'' строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ ( цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних ). Це - складність справи, поведінка заявника, та поведінка органів державної влади, ( насамперед, суду ). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великим інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справ із одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Ухвалою суду від 07.12.2016 продовжено строк розгляду спору.

В судовому засіданні 07.12.2016 оголошено перерву до 11.01.2017.

Розпорядженням № 05-23/84 від 10.01.2017 було призначено повторний автоматичний розподіл справи 910/17286/16.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.01.2017 для нового розгляду справи визначено суддю Мельник В.І.

Ухвалою суду від 11.01.2017 суддя Мельник В.І. прийняв справу до свого провадження та призначив розгляд справи на 30.01.2017.

В судовому засіданні 30.01.2017 оголошено перерву до 06.02.2017.

01.02.2017 відділом діловодства суду від представника позивача отримано пояснення щодо відзиву на позовну заяву.

В судове засідання 06.02.2017 представник позивача з'явився, надав суду усні пояснення у справі та просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судове засідання 06.02.2017 представник відповідача з'явився, надав суду усні пояснення у справі, просив суд відмовити в задоволенні позову.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 06.02.2017 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення .

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, , Господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

01.12.2014 між позивачем як страховиком та ТОВ «Ферреро Україна», як страхувальником було укладено Генеральний договір страхування автотранспортних засобів « 1043716/СА-В, відповідно до умов якого страховиком було застраховано майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією автомобіля "Вольво" д.р.н. НОМЕР_1.

14.04.2016 у м. Києві на вул.. Саперно-Слобідській сталася дорожньо транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля "Вольво" д.р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля "КІА" д.р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 25.05.2016, гр.. ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до страхового акту № 665/16/50ТР25/002 від 19.05.2016 позивач визнав дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком та прийняв рішення про сплату страхового відшкодування у розмірі 51093,50 грн.

Позивач зазначає, що на підставі вище зазначеного, ним було виплачене страхове відшкодування в розмірі 51093,05 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних дорученнь№742 від 02.06.2016 р. та №4805від 03.06.2016, №746 від 03.06.2016.

Як вбачається з матеріалів справи на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3, застраховано у відповідача що підтверджується. полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/4849766, за умовами якого відповідач прийняв на себе зобов'язання по відшкодуванню збитків, завданих майну третіх осіб транспортним засобом автомобіль "КІА" д.р.н. НОМЕР_2, ліміт за шкоду майну - 50 000,00 грн., франшиза - 0 грн.

За твердженням позивача, станом на момент вирішення спору, страхове відшкодування сплачено не було в зв'язку із не сплатою страхового відшкодування позивач звернувся до суду.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Стаття 22 Цивільного кодексу України встановлює, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Стаття 979 Цивільного кодексу України визначає, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно статті 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до п.1 ст.1166 Цивільного кодексу України шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Таким чином, до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Право вимоги страховик отримує тільки в разі, якщо він виплатив страхове відшкодування, тобто вимога до винної особи по суті має регресний характер.

Відповідно до ч.2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 4 Закону України "Про страхування" визначено, що майнові інтереси, які пов'язані із володінням, користуванням і розпорядженням майном, а також інтереси, пов'язані з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності) віднесені до об'єктів страхування.

Абзацом 1 статті 9 Закону України „Про страхування" визначено, що страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку.

Абзацом 16 ст.9 Закону України „Про страхування" визначено, що страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Згідно із статтею 27 Закону України „Про страхування" страховик має право вимоги в межах його фактичних затрат.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" суди, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, а між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Згідно статті 1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно статті 228 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу.

У відповідності до абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Розмір франшизи, тобто суми, на яку зменшується страхове відшкодування за шкоду, заподіяну майну потерпілих, встановленої полісом № АЕ/4849766 складає 1000 грн. Позивачем вирахувано розмір франшизи.

Таким чином, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача страхового відшкодування в порядку регресу підлягають задоволенню у розмірі 49 000 грн.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідачем не наведено обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання.

Судовий збір, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 34, 44, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 77, ідентифікаційний код 22945712) на користь Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» (03038, м. Київ, вул. Ямська, 28, ідентифікаційний код 19411125) страхове відшкодування в розмірі 49 000 (сорок дев'ять тисяч) грн., судовий збір в розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 13.02.2017

Суддя В.І. Мельник