КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2017 р. Справа№ 910/13773/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Жук Г.А.

Дикунської С.Я.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Термо-Град"

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.10. 2016

у справі №910/13773/16 (суддя Маринченко Я.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Термо-Град"

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "АТ Промтекс"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод теплоізоляційних матеріалів "Техно"

про стягнення 8 000,00 грн,

за участю представників:

від позивача: не з'явився;

від відповідача-1: представник Глазков Є.С. (довіреність б/н від 01.03.2016);

від відповідача-2: представник Мартинюк І.Г. (довіреність № 5 від 07.12.2016),

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕРМО-ГРАД» (надалі - ТОВ "ТЕРМО-ГРАД») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Промтекс» (надалі - ТОВ «АТ Промтекс», відповідач-1), Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод теплоізоляційних матеріалів «ТЕХНО» (надалі - ТОВ «Завод теплоізоляційних матеріалів «ТЕХНО», відповідач-2) про стягнення штрафних санкцій та відшкодування збитків, у зв'язку порушенням умов договору постачання №138 від 23.06.2011.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.10.2016 у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕРМО-ГРАД» з даним рішенням не погодилось, звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати судове рішення у справі №910/13773/16 та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції при його ухваленні норм чинного законодавства, неповного з'ясування обставин справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.12.2016 апеляційна скарга прийнята до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Мальченко А.О., судді Жук Г.А., Дикунська С.Я. та призначена до розгляду в судове засідання на 25.01.2017.

У зв'язку з поданим клопотанням представника скаржника про відкладення розгляду справи та неявкою в судове засідання представника відповідача-1, в порядку статті 77 ГПК України, розгляд справи було відкладено на 15.02.2017.

15.02.2017 в судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги, просив рішення суду скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Представник відповідача-2 заперечив проти доводів апеляційної скарги з огляду на їх безпідставність та необґрунтованість, просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити судове рішення без змін.

Відповідач-1 свого уповноваженого представника в судове засідання в черговий раз не направив, про день, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованим поштовим відправленням про повернення ухвали про порушення апеляційного провадження у справі за закінченням встановленого терміну зберігання.

Відповідно до п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Вислухавши думку представників сторін з приводу можливості розгляду апеляційної скарги без участі зазначеної особи, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила розглянути справу №910/13773/16 за відсутності представника відповідача-1 за наявними у справі матеріалами.

15.02.2017 у справі № 910/13773/16 колегією суддів було проголошено вступну та резолютивну частини постанови Київського апеляційного господарського суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 23.06.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Завод теплоізоляційних матеріалів «Техно» (в тексті договору - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Термо-Град» (в тексті договору - покупець) було укладено договір поставки №138, за умовами п.1.1. якого постачальник здійснює поставку будівельних матеріалів (товар) зі свого складу, а покупець зобов'язується прийняти товар та сплатити вартість переданого товару на умовах встановлених договором.

Згідно п.1.2 договору поставка товару здійснюється партіями. Асортимент товару (із зазначенням найменування, моделі, виду, артикула та інших характеристик товару), кількість і ціна товару, а також строк відвантаження конкретної партії товару встановлюється сторонами в специфікації на поставку товару.

Специфікація оформлюється для кожної партії товару окремо. Зразок специфікації є Додатком 1 до цього договору.

Специфікація узгоджується сторонами, підписується уповноваженими представниками сторін та скріплюється печатками (п.1.3 договору).

Відповідно до п.2.1 договору, ціна товару, що постачається згідно цього договору, визначається виходячи з діючого прайс-листа постачальника, включає вартість тари (пакування), ПДВ і фіксується в специфікації, що стосується конкретної партії товару. У випадку постачання товару, відповідно до п.3.1.2 цього договору, у вартість товару включається вартість доставки до місця доставки, визначеного в специфікації.

Умовами п. 2.2. договору сторони визначили, що оплата здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок або внесення готівки в касу постачальника. За погодженням сторін, до сплати можуть прийматись векселя.

У відповідності до п.2.4 договору, покупець здійснює 100% попередню оплату товару на повну суму підписаної специфікації, протягом 3-х банківських днів з моменту підписання специфікації сторонами, якщо інші умови оплати не визначені додатковою угодою сторін або специфікацією.

У специфікації сторони також вказують, яким чином буде здійснене перевезення товару покупцю (п.3.1 договору).

Згідно п.3.1.1 договору покупець може, зокрема, уповноважити перевезти товар третю особу і дати вказівку постачальнику передати товар вказаний в специфікації третій особі для перевезення на адресу вантажоотримувача.

Строк відвантаження та адреса складу з якого повинне бути здійснене відвантаження конкретної партії товару по договору вказується в специфікації на дану партію товару (п. 3.2 договору).

За умовами п.3.2.1 договору фактичною датою поставки вважається дата, що вказана, зокрема, у перевізних документах, підтверджуючих факт передачі товару першому перевізнику для перевезення товару за адресою, вказаною покупцем в специфікації.

Згідно п.5.1 договору, у випадку, якщо у специфікації на окрему партію товару вказано, що покупець здійснює самовивіз товару або надана вказівка про відвантаження товару «перевізнику», обов'язок постачальника по поставці товару рахується виконаним з моменту передачі товару покупцю або перевізнику на складі постачальника. При передачі товару сторони підписують видаткову накладну, товарно-транспортну накладну на дану партію товару.

Даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2011 (п. 10.1 договору).

За своєю правовою природою укладений сторонами договір №138 від 23.06.2011 є договором поставки, згідно якого, у відповідності до частини 1 та частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим судом, в день укладення Договору №138 від 23.06.2011, його сторонами було укладено Додаткову угоду №2, яка є невід'ємною частиною Договору №138, якою останні узгодили, що за порушення строків поставки/відвантаження товару транспортом постачальника у випадку прямої транспортної поставки клієнту автотранспортом за прострочку більше 3-х годин постачальник сплачує покупцеві грошову компенсацію в розмірі 3% від суми непоставленого в строк товару за кожен день прострочення, але не більше 8000 грн за кожну одиницю автотранспорту (п.1 Додаткової угоди).

Пунктом 2 Додаткової угоди сторони узгодили, що у випадку виявлення порушень, вказаних в п.1 цієї додаткової угоди сторони складають акт із зазначенням конкретного порушення. Відмова від підписання акту має бути письмово мотивованою протягом трьох робочих днів.

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до статей 626, 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо усіх умов договору та є обов'язковим до виконання.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконання вказаного договору згідно специфікації №95 від 17.11.2014 та рахунку №17190 від 17.11.2014 позивач замовив та оплатив, а відповідач-2 прийняв на себе зобов'язання поставити зазначений у специфікації товар у строк до 19.11.2014 на загальну суму 77713,71 грн.

Однак, як вбачається з наявної у матеріалах справи копії товарно-транспортної накладної №ТЕ000014276 від 25.11.2014, відповідач-2 передав перевізнику зазначений у специфікації товар лише 25.11.2014, чим допустив порушення умов договору поставки №138 від 23.06.2011.

Як зазначалось вище, Додатковою угодою №2 від 23.06.2011 сторони погодили, що у випадку прямої транспортної поставки клієнту автотранспортом за прострочку більше 3-х годин постачальник сплачує покупцю грошову компенсацію в розмірі 3% від суми непоставленого в строк товару за кожен день прострочення, але не більше 8000 грн за кожну одиницю автотранспорту.

У зв'язку з наведеними обставинами, 30.09.2015 позивачем на виконання п.2 Додаткової угоди від 23.06.2011 до Договору поставки №138 від 23.06.2011 було складено акт фіксації порушень показників логістичного сервісу за вказаним договором в частині порушення строків поставки товару, який в подальшому 25.12.2015 був направлений на адресу ТОВ «Завод теплоізоляційних матеріалів «ТЕХНО» для підписання, що підтверджується описом вкладення в цінний лист (а.с.25-27). У зв'язку з тим, що зі сторони відповідача-2 акт не був підписаний, 31.12.2015 позивач звернувся до відповідача-2 з письмовою вимогою про виплату компенсації за порушення умов договору Дана обставина підтверджується описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком відділення поштового зв'язку за 31.12.2015 (а.с.28,29).

Оскільки передбачена пунктом 1 Додаткової угоди №2 до Договору №138 компенсація є нарахуванням постачальнику грошової суми у відсотках від суми поставки та здійснюється у зв'язку з порушенням останнім своїх зобов'язань щодо поставки товару у строк обумовлений сторонами, суд першої інстанції правильно вказав у оскаржуваному судовому рішенні про те, що така компенсація за своєю правовою природою є неустойкою, а тому на нарахування та стягнення вказаної компенсації поширюються норми права, що встановлюють порядок нарахування та сплати неустойки.

З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у позивача права на нарахування відповідачеві-2 - Товариству з обмеженою відповідальністю «Завод теплоізоляційних матеріалів «Техно» штрафних санкцій, передбачених договором за порушення останнім зобов'язання щодо своєчасної поставки товару.

Водночас, місцевий суд, розглянувши клопотання відповідача-2, викладене у відзиві від 15.09.2016 вих.№15/9 на позовну заяву (а.с.58-59), про застосування строків позовної давності, дійшов правильного висновку про його обгрунтованість та відсутність підстав для задоволення позовних вимог до відповідача-2 у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Так, статтею 256 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність (частина 1 статті 258 Цивільного кодексу України).

Водночас, у відповідності до п.1 частини 1 вищевказаної норми позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

При цьому, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (статті 261, 264 Цивільного кодексу України).

З матеріалів справи, а саме, копії товарно-транспортної накладної вбачається, що відповідач-2 здійснив поставку товару 25.11.2014, таким чином, суд апеляційної інстанції поділяє позицію місцевого господарського суду про те, що право вимоги у позивача щодо сплати штрафних санкцій за порушення строків поставки виникло 25.11.2014 і позовна давність за даною вимогою спливла 25.11.2015, при цьому позивач звернувся до суду за захистом порушеного права лише 27.07.2016, пропустивши строк позовної давності, визначений статтею 258 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 267 цього ж Кодексу, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Зважаючи на наведене, позовні вимоги, заявлені позивачем до відповідача-2 не підлягають задоволенню у зв'язку з пропуском позивачем позовної давності.

В апеляційній скарзі позивач вказує на те, що суд першої інстанції надав неправильну оцінку обставинам справи та не врахував умови п.3 Додаткової угоди до Договору №138 від 23.06.2011, яким сторони передбачили виплату компенсації при наявності вимоги зацікавленої сторони з посиланням на відповідний акт не пізніше ніж протягом п'яти банківських днів з моменту отримання вимоги. На переконання скаржника, договір пов'язує виникнення у позивача права на пред'явлення вимоги про сплату штрафних санкцій з обов'язковою наявністю відповідного акту про порушення. Таким чином, право вимагати сплати компенсації у нього виникло лише після складання акту фіксації порушень показників логістичного сервісу, тобто з 30.09.2015, з якого і має відраховуватись початок перебігу строку позовної давності.

Дані доводи суд апеляційної інстанції находить необгрунтованими та визнає правильними дії суду щодо відхилення акту фіксації порушень показників логістичного сервісу за договором поставки №138 від 23.06.2011, складеного позивачем лише 30.09.2015 як належного доказу, що підтверджує факт виникнення порушення зобов'язання зі сторони відповідача-2 з огляду на те, що ані Договором поставки №138, ані Додатковою угодою до нього не передбачено, що у позивача таке право виникає з моменту підписання акту.

Як правильно зазначив місцевий господарський суд, метою оформлення акта є підтвердження, фіксування, виявлення факту порушення зобов'язань стороною договору, однак вказаний документ не є підставою виникнення у позивача права на стягнення неустойки за порушення договірних зобов'язань.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на умови п.4.3 Договору поставки №138, згідно якого покупець здійснює приймання товару по кількості або асортименту в момент отримання товару покупцем на складі постачальника або від перевізника. У випадку невідповідності кількості або асортименту товару, даний факт оформляється у відповідності з діючим законодавством.

Виходячи з даної умови договору, позивач був обізнаний про порушення відповідачем-2 зобов'язання зі своєчасної поставки товару ще 25.11.2014, в день відвантаження товару, та не був позбавлений права звернутися до суду у встановлені законодавством строки.

Таким чином, висновок суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, заявлених до відповідача-2 у зв'язку з пропуском строку позовної давності, є правильним.

Водночас, місцевим господарським судом встановлено, що 01.12.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕРМО-ГРАД» (в тексті договору - кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АТ Промтекс» (в тексті договору - поручитель) укладено Договір поруки, за умовами якого поручитель на умовах та в обсягах, визначених даним договором поруки, зобов'язується відповідати перед кредитором за виконання зобов'язань ТОВ «Завод теплоізоляційних матеріалів «Техно», що виникли за Договором поставки№138 від 23.06.2011, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Термо-Град» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Завод теплоізоляційних матеріалів «Техно».

Відповідно до п.2.1 Договору поруки, поручитель поручається за повне виконання ТОВ «Завод теплоізоляційних матеріалів «Техно», включаючи зобов'язання по сплаті компенсацій, штрафних санкцій та відшкодування збитків за порушення умов зазначеного договору.

Згідно п.3.1 Договору поруки, поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором на належне виконання боржником забезпеченого зобов'язання.

Умовами п.6.1 сторони Договору поруки узгодили, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до моменту повного виконання зобов'язань між сторонами цього договору, окрім випадків передбачених статтею 559 Цивільного кодексу України та цим договором.

Пунктом 6.2 Договору поруки визначено, що порука встановлена цим договором припиняється, якщо кредитор протягом одного місяця з дня настання строку встановленого п.2.2 не пред'явить письмову вимогу к поручителю.

Відповідно до статті 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Статтею 554 цього ж Кодексу визначено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Виходячи з наведених приписів та враховуючи ті обставини, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження факту звернення до поручителя у встановлений договором поруки строк з вимогою щодо сплати штрафних санкцій за неналежне виконання Договору поставки відповідачем-2, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог щодо солідарного стягнення з відповідача-1 штрафних санкцій за неналежне виконання умов Договору поставки відповідачем-2.

Згідно зі статтею 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2016 у справі №910/13773/16 має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРМО-ГРАД» без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі статті 49 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 4-3, 32, 33, 43, 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРМО-ГРАД» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2016 у справі №910/13773/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від від 06.10.2016 у справі №910/13773/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/13773/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Г.А. Жук

С.Я. Дикунська