КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2017 р. Справа№ 910/16790/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Яковлєва М.Л.

Чорної Л.В.

за участю секретаря судового засідання: Верьовкіна С.С.

представників сторін:

від позивача: Кузнецова А.В. (представник на підставі довіреності)

від відповідача: не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Продзернопром"

на рішення господарського суду міста Києва

від 08.11.2016 року

у справі №910/16790/16 (суддя Паламар П.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Продзернопром"

до Публічного акціонерного товариства "Український будівельно-інвестиційний банк"

про визнання бездіяльності неправомірною, зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Продзернопром" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Український будівельно-інвестиційний банк" про визнання бездіяльності неправомірною, зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Гросер" (далі-поручитель) та відповідачем був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. та зареєстрований в реєстрі за № 4047(далі - Договір).

Згідно з даним Договором в рахунок забезпечення виконання зобов'язань позичальника перед відповідачем (кредитодавцем), які виникли з кредитного договору № LV/U/04-0281 від 22.07.2014, поручитель передав відповідачу в іпотеку земельну ділянку площею 0,8013 га (кадастровий номер :06:006:0016) та нежилі приміщення площами 16665,8 м2 та 220,8 м2 по вул. Броварській, 11 у м. Борисполі, Київської області.

Позивач листом № 131/05 від 20.05.2015 направив відповідачу пропозицію про купівлю-продаж вищевказаного заставленого майна.

В установлений строк пропозицію позивача відповідачем розглянуто не було.

Посилаючись на те, що така бездіяльність відповідача суперечить вимогам ч. 2 ст. 3 Закону України "Про банки і банківську діяльність", постанови Правління Національного банку України від 7 листопада 2013 року № 444 "Про затвердження Інструкції про порядок розгляду звернень та особистого прийому громадян у Національному банку України", ст. 24 Закону України "Про звернення громадян" просив визнати бездіяльність відповідача неправомірною, зобов'язати відповідача розглянути його пропозицію та надати відповідь на його лист № 131/05 від 20.05.2015.

Рішенням господарського суду міста Києва від 08.11.2016 у позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Продзернопром" м. Києва відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Продзернопром" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 08.11.2016 у справі №910/16790/16 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Продзернопром" в повному обсязі.

На думку скаржника, судом першої інстанції прийняте без достатнього правового обґрунтування, та без дослідження всіх фактичних обставин справи.

За твердженнями останнього, виключний перелік за яких суд може відмовити в захисті порушених прав визначений в ч.ч. 2-5 ст. 13 Цивільного кодексу України, однак, до казаного переліку не відносяться оспорювані відносини ТОВ «Продзернопром», а тому суд першої інстанції не мав права позбавляти позивача належним чином захистити своє порушене право.

Крім того, скаржник вважає, що місцевим судом зроблено помилковий висновок, що оспорювані відносини слід розглядати як цивільно-правові відносини договору купівлі-продажу без врахування Закону України «Про банки та банківську діяльність», без з'ясування змісту постанови Національного Банку Укараїни від 07.11.2013 №444 «Про затвердження інструкції про порядок розгляду звернень та особистого прийому громадян у Національному банку України», Закону України «Про звернення громадян» тощо.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі головуючий суддя: Іоннікова І.А., судді: Тищенко О.В., Тарасенко К.В.) від 12.12.2016 апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Продзернопром" прийнято до провадження, розгляд апеляційної скарги призначено на 11.01.2017.

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду від 11.01.2016 у справі № 910/16790/16 призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до протоколу якого, справу № 910/16790/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя: Іоннікова І.А., судді: Яковлєв М.Л., Чорна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі головуючий суддя: Іоннікова І.А., судді: Яковлєв М.Л., Чорної Л.В.) від 13.01.2017 апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Продзернопром" прийнято до провадження, розгляд апеляційної скарги призначено на 14.02.2017.

14.02.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів (канцелярія) від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 14.02.2017 підтримав доводи, викладенні в апеляційній скарзі та просив суд її задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідача в судове засідання апеляційної інстанції 14.02.2017 не з'явився, хоча про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень (19.01.2017 - відповідачу), про неявку та її причини апеляційний господарський суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслали.

Згідно із п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судовою колегією встановлено, що неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами, відтак вважав за можливе провести розгляд справи за відсутності даних представників.

Відповідно до частини 1 статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що листом № 131/05 від 20.05.2015 позивач запропонував відповідачу укласти договір про купівлю-продаж земельної ділянки площею 0,8013 га (кадастровий номер :06:006:0016) та нежилих приміщень площами 16665,8 м2 та 220,8 м2 по вул. Броварській, 11 у м. Борисполі, Київської області.

Вказане майно належало Товариству з обмеженою відповідальністю "Гросер" (поручителю) та було передане в іпотеку відповідачу в рахунок забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором № LV/U/04-0281 від 22.07.2014, укладеним між позивачем (позичальником) та відповідачем (кредитодавцем).

За твердженнями позивача, всупереч вимог ч. 2 ст. 3 Закону України "Про банки і банківську діяльність", ч. 7 розділу 3 постанови Правління Національного банку України від 7 листопада 2013 року № 444 "Про затвердження Інструкції про порядок розгляду звернень та особистого прийому громадян у Національному банку України", ст. 24 Закону України "Про звернення громадян" відповідач його пропозицію про купівлю указаного майна не розглянув, відповіді не надав.

Договором, відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 203 Цивільного кодексу України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Приписами ч. 2 ст. 638 Цивільного кодексу України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно ч. 1 ст. 641 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч. 1 ст. 642 ЦК України).

З аналізу вищевказаних норм, як і вірно встановлено судом першої інстанції, вбачається, що відповідно до чинного законодавства, вчинення оферти не зумовлює обов'язку іншої особи, яка одержала пропозицію укласти договір, вчиняти акцепт або надавати відповідь про відмову від такого, або якимось іншим чином реагувати на пропозицію цієї особи, окрім випадків, коли укладення договору є обов'язковим для сторін на підставі закону.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, запропонований позивачем договір не є обов'язковим для укладення між сторонами.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що лист не може вважатися офертою, який хоча і містить всі істотні умови договору, але зі змісту якого слідує лише намір особи вступити у попередні переговори щодо укладення договору.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що заявлені позивачем вимоги не спрямовані на захист його прав у спосіб, визначений чинним законодавством.

Стосовно тверджень позивача в апеляційній скарзі щодо того, що місцевий суд зробив помилковий висновок, що оспорювані відносини слід розглядати як цивільно-правові відносини договору купівлі-продажу без врахування Закону України «Про банки та банківську діяльність», без з'ясування змісту постанови Національного Банку України від 07.11.2013 №444 «Про затвердження інструкції про порядок розгляду звернень та особистого прийому громадян у Національному банку України», Закону України «Про звернення громадян» є надуманими, так як посилання останнього на вказані норми законодавства є безпідставними, оскільки, як вірно зазначив суд першої інстанції, дотримання зазначених вимог чинного законодавства не стосується цивільних прав позивача, про захист яких заявлений позов.

Згідно ст. ст. 32-34 ГПК України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись статтями 85, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Продзернопром" на рішення господарського суду міста Києва від 08.11.2016 року у справі №910/16790/16 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 08.11.2016 року у справі №910/16790/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/16790/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді М.Л. Яковлєв

Л.В. Чорна