ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20.02.2017р. Справа №905/205/17

за позовом Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», м.Київ в особі Дніпропетровської

філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», м.Дніпро

до відповідача 1. Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради,

м.Дружківка

до відповідача 2. Дружківської міської ради, м.Дружківка

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1. Управління Державної казначейської служби у м.Дружівка, м.Дружківка

про стягнення 174592,62 грн.

Суддя Левшина Г.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1-по дов.

від відповідача 1: не зявився

від відповідача 2: не зявився

від третьої особи: не зявився

В засіданні суду брали участь:

СУТЬ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Укртелеком», м.Київ в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», м.Дніпро, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача 1, Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради, м.Дружківка, до відповідача 2, Дружківської міської ради, м.Дружківка, про стягнення з відповідача 1 заборгованості в сумі 174592,62 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем 1 своїх зобовязань за договором №315-12і200 від 16.02.2015р. щодо проведення розрахунків при наданні пільг.

Відповідач 1 надав заперечення на позов від 03.02.2017р. №01-12/1104-02, в яких позовні вимоги не визнав, посилаючись на відсутність в Законі України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» видатків у вигляді субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг.

Відповідач 2 надав відзив на позовну заяву, що надійшов на адресу суду 08.02.2017р., в якому проти позовних вимог заперечує з тих саме підстав, що й відповідач 1.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 08.02.2017р. до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1, Управління Державної казначейської служби у м.Дружківка.

Третя особа пояснень по суті спору не надала.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та відповідача 1, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Як встановлено судом, між позивачем (постачальником), відповідачем 2 (замовником) та відповідачем 1 (розпорядником коштів) було підписано договір від 16.02.2015р. №315-12і200 про відшкодування витрат по наданню телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення, відповідно до якого постачальник (позивач) зобовязується своєчасно надавати якісні послуги пільговій категорії населення за окремими договорами про надання телекомунікаційних послуг і розрахунки вартості цих послуг, розпорядник коштів (відповідач 1) бере на себе зобовязання забезпечити відшкодування витрат за надані послуги громадянам, які мають право на пільги згідно з діючим законодавством за рахунок субвенцій з державного бюджету, а замовник (відповідач 2), в свою чергу, забезпечує взаємодію сторін та фінансових органів щодо перерахування коштів на відшкодування витрат за надані телекомунікаційні послуги (встановлення та користування) пільговій категорії населення.

Відповідно до п.3.1 договору розрахунки між постачальником, розпорядником коштів та замовником здійснюються згідно «Порядку», затвердженому Постановою КМУ від 04.03.2002р. №256 та Бюджетним кодексом України.

Розпорядник коштів здійснює відшкодування витрат за надані телекомунікаційні послуги пільговій категорії громадян шляхом перерахування сум субвенцій згідно зарахування грошових коштів в обсязі, передбаченому Законом України «Про Державний бюджет на 2015 рік» (п.3.3 договору).

Відповідно до розділу 2 договору позивач зобовязаний здійснювати облік громадян, які користуються пільгами; забезпечити надання послуг за окремими договорами про надання телекомунікаційних послуг громадянам, що мають право на пільги, згідно чинного законодавства з урахуванням умов даного договору; щомісяця до 20, що настає за звітним, надавати розпоряднику коштів розрахунки вартості послуг, які були фактично надані пільговій категорії населення; складати з замовником акти звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги до 5 числа наступного місяця.

Договір набуває чинності від дати підписання його сторонами і діє до 31.12.2015р. (п.6.1 договору).

Виходячи зі змісту позовної заяви та доданих документів, на виконання умов договору №315-12і200 від 16.02.2015р. та вимог чинного законодавства України, позивач, як оператор телекомунікаційних послуг на протязі 2015р. надавав послуги звязку на пільгових умовах громадянам м.Дружківка.

Зокрема, за період з 01.01.2015р. по 31.12.2015р. позивачем були понесені витрати із надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах на суму 174592,62 грн. Протягом 2015р. відповідачем 1 перераховано позивачу грошові кошти в сумі 93429,26 грн. При цьому, як вказує позивач, сумою оплати 93429,26 грн., отриманою позивачем протягом 2015р., була зарахована на погашення заборгованості за 2014р. в сумі 734316,92 грн., внаслідок чого станом на 01.01.2016р. заборгованість відповідача 1 по відшкодуванню витрат із надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення у 2015р. складає: 174458,22 грн. (послуга користування телефоном) та 134,40 грн. (послуга встановлення телефону).

За таких обставин, позивач звернувся до суду з розглядуваним позовом.

Відповідачі позовні вимоги не визнали з підстав, викладених у відзиві на позов та запереченнях.

Виходячи з принципу повного, всебічного та обєктивного розгляду всіх обставин справи, суд не приймає до уваги заперечення відповідачів та вважає позовні вимоги правомірними, такими, що підлягають задоволенню, враховуючи наступне:

Відповідно до ст.5 Бюджетного кодексу України бюджетна система України складається з державного бюджету та місцевих бюджетів. Місцевими бюджетами є бюджет Автономної Республіки Крим, обласні, районні бюджети та бюджети місцевого самоврядування. Бюджетами місцевого самоврядування є бюджети територіальних громад сіл, їх об'єднань, селищ, міст (у тому числі районів у містах).

Згідно із ст. 22 Бюджетного кодексу України для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня. Головними розпорядниками бюджетних коштів відповідно до ст.22 Бюджетного кодексу України можуть бути виключно:

1) за бюджетними призначеннями, визначеними законом про Державний бюджет України, - установи, уповноважені забезпечувати діяльність Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України в особі їх керівників; міністерства, Конституційний Суд України, Верховний Суд України, вищі спеціалізовані суди та інші органи, безпосередньо визначені Конституцією України, в особі їх керівників, а також Національна академія наук України, Національна академія аграрних наук України, Національна академія медичних наук України, Національна академія педагогічних наук України, Національна академія правових наук України, Національна академія мистецтв України, інші установи, уповноважені законом або Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у відповідній сфері, в особі їх керівників;

2) за бюджетними призначеннями, визначеними рішенням про бюджет Автономної Республіки Крим, - уповноважені юридичні особи (бюджетні установи), що забезпечують діяльність Верховної Ради Автономної Республіки Крим та Ради міністрів Автономної Республіки Крим, а також міністерства та інші органи влади Автономної Республіки Крим в особі їх керівників;

3) за бюджетними призначеннями, визначеними іншими рішеннями про місцеві бюджети, - місцеві державні адміністрації, виконавчі органи та апарати місцевих рад (секретаріат Київської міської ради), структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчих органів місцевих рад в особі їх керівників. Якщо згідно із законом місцевою радою не створено виконавчий орган, функції головного розпорядника коштів відповідного місцевого бюджету виконує голова такої місцевої ради.

Відповідно до ст.23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України чи рішенням про місцевий бюджет у порядку, визначеному цим кодексом.

Згідно із ст.51 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та провадять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами.

Головний розпорядник бюджетних коштів отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження у законі про Державний бюджет України (рішенні про місцевий бюджет); приймає рішення щодо делегування повноважень на виконання бюджетної програми розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та/або одержувачами бюджетних коштів, розподіляє та доводить до них у встановленому порядку обсяги бюджетних асигнувань; затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством; розробляє проекти порядків використання коштів державного бюджету за бюджетними програмами, передбаченими частиною сьомою статті 20 цього Кодексу тощо.

Виходячи зі змісту ст.102 Бюджетного кодексу України за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг з послуг зв'язку, інших передбачених законодавством пільг надаються пільги ветеранам війни; особам, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною; вдовам (вдівцям) та батькам померлих (загиблих) осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною; особам, які мають особливі трудові заслуги перед Батьківщиною; вдовам (вдівцям) та батькам померлих (загиблих) осіб, які мають особливі трудові заслуги перед Батьківщиною; ветеранам праці; жертвам нацистських переслідувань; ветеранам військової служби, ветеранам органів внутрішніх справ; ветеранам податкової міліції; ветеранам державної пожежної охорони; ветеранам Державної кримінально-виконавчої служби; ветеранам служби цивільного захисту, ветеранам Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України; вдовам (вдівцям) померлих (загиблих) ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів податкової міліції, ветеранів державної пожежної охорони, ветеранів Державної кримінально-виконавчої служби, ветеранів служби цивільного захисту та ветеранів Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України; особам, звільненим з військової служби, які стали інвалідами під час проходження військової служби; інвалідам, дітям-інвалідам та особам, які супроводжують інвалідів I групи або дітей-інвалідів (не більше одного супроводжуючого); пенсіонерам з числа слідчих прокуратури; реабілітованим громадянам, які стали інвалідами внаслідок репресій або є пенсіонерами; громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; дружинам (чоловікам) та опікунам (на час опікунства) дітей померлих громадян, смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, багатодітним сім'ям, дитячим будинкам сімейного типу та прийомним сім'ям, в яких не менше року проживають відповідно троє або більше дітей, а також сім'ям (крім багатодітних сімей), в яких не менше року проживають троє і більше дітей, враховуючи тих, над якими встановлено опіку чи піклування, а також здійснюються компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг з послуг звязку за рахунок субвенцій з державного бюджету визначено Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002р. №256 (далі Порядок).

Відповідно до п.2 вказаного Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі. Забороняється фінансування місцевих програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (далі - головні розпорядники коштів).

Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення).

Як встановлено, відповідач 1 згідно п.4 Положення про Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради виконує функції головного розпорядника бюджетних коштів щодо виконання програм соціального спрямування. Тобто, відповідач 1 є розпорядником коштів місцевого бюджету, що веде персоніфікований облік отримувачів за видами пільг та здійснює розрахунки з постачальниками послуг.

Згідно п.4 Порядку перерахування сум субвенцій на фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення провадиться Державною казначейською службою згідно з помісячним розписом асигнувань державного бюджету, але в межах фактичних зобов'язань відповідних бюджетів щодо пільг, субсидій, допомоги та компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян. Щомісячні суми субвенцій перераховуються на рахунки місцевих бюджетів, відкриті Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій у відповідних органах Державної казначейської служби, пропорційно обсягам субвенцій, передбаченим у державному бюджеті для бюджету Автономної Республіки Крим, обласних бюджетів, бюджетів мм. Києва та Севастополя.

Обсяг бюджетних асигнувань на пільги окремим категоріям громадян з послуг звязку на 2015 рік за кодом класифікації видатків 090214 був встановлений Управлінню соціального захисту населення Дружківської міської ради у розмірі 274600,00 грн. (відповідно до відзиву відповідача 2, довідки фінуправління від 13.02.2017р.).

Як встановлено, згідно з наданими до матеріалів справи актами звіряння заборгованості відповідач 1 погодив позивачеві до відшкодування 174592,62 грн. за послуги зв'язку пільговим категоріям громадян за 2015 рік, проте компенсував останньому витрати за надані послуги лише частково, на суму 93611,66 грн., яка була зарахована на погашення заборгованості за 2014 рік. Таким чином, з підтвердженням матеріалами справи, сума невідшкодованих позивачеві витрат за надані послуги зв'язку на пільговій основі за 2015 рік становить 174592,62 грн.

Згідно вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як вказувалось вище, згідно п.3.3 договору №315-12і200 від 16.02.2015р. відповідач 1 здійснює відшкодування витрат за надані телекомунікаційні послуги пільговій категорії громадян шляхом перерахування сум субвенції згідно зарахування грошових коштів в обсязі, передбаченому Законом України «Про державний бюджет на 2015р.».

Частиною другою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивач листом від 09.02.2017р. №12С000-200 звернувся до відповідача 1 з вимогою про відшкодування витрат повязаних з наданням телекомунікаційних витрат в сумі 174592,62 грн.

За висновками суду, свої зобов`язання щодо своєчасної та повної сплати позивачу грошових коштів в сумі 174592,62 грн. всупереч ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України відповідач 1 не виконав.

Згідно частини першої статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

При цьому, законодавством не передбачена залежність відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обовязку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах, оскільки надання пільг певним категоріям населення відбувається не внаслідок власної недбалості чи власного бажання, а у відповідності до вимог Законів України.

Тобто, посилання відповідача 1 на відсутність в нього зобовязання з проведення розрахунків з позивачем внаслідок відсутності бюджетних коштів є безпідставними, оскільки на підставі частини другої статті 617 Цивільного кодексу України, частини другої статті 218 Господарського кодексу України та рішення Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18 жовтня 2005 року відсутність бюджетних коштів передбачених у видатках Державного бюджету України на 2015р. рік не виправдовує бездіяльність відповідача 1.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 N11/446 та в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005р.

За таких обставин, враховуючи, що позов в частині вимог до відповідача 1 повністю доведений позивачем та обгрунтований матеріалами справи, виходячи з того, що заперечення відповідача 1 проти позову є неправомірними, позовні вимоги про стягнення з відповідача 1 на користь позивача грошових коштів в сумі 174592,62 грн. підлягають задоволенню в повній сумі.

Одночасно, виходячи з того, що відповідних позовних вимог позивачем до відповідача 2 не заявлено, суд дійшов висновку про відсутність предмету спору між сторонами.

Таким чином, провадження у справі в частині вимог стосовно відповідача 2 підлягає припиненню за відсутністю предмету спору згідно п.1-1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України.

Судовий збір підлягає віднесенню на відповідача 1 повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4-3, 33, 43, 44, 49, 82-85, п.1-1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Припинити провадження по справі №905/205/17 в частині вимог Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», м.Київ в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», м.Дніпро до Дружківської міської ради, м.Дружківка про стягнення заборгованості в сумі 174592,62 грн.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», м.Київ в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», м.Дніпро до Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради, м.Дружківка про стягнення заборгованості в сумі 174592,62 грн. задовольнити повністю.

Стягнути з Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради (84207 Донецька область, м.Дружківка, пл.Машинобудівників, буд.64, р/р 1911 ГУ ДКСУ у Донецькій області, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (01601 м.Київ, бул.Т.Шевченка, буд.18, ) в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (49600 м.Дніпро, вул.Херсонська, 26, рах.№8 в АБ «Укргазбанк», МФО 320478, ) заборгованість в сумі 174592,62 грн., судовий збір в сумі 2618,89 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні 20.02.2017р. оголошено повний текст рішення.

Суддя Г.В. Левшина