КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2017 р. Справа№ 910/25511/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Чорної Л.В.

Разіної Т.І.

секретар судового засідання - Пугачова А.С.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 23.02.2017 року по справі №910/25511/15 (в матеріалах справи).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Київської міської ради

на рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2016р.

у справі №910/25511/15 (суддя Карабань Я.А.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Полюс"

до 1.Київської міської ради, 2.Київської міської державної адміністрації

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - 1.Товариство з обмеженою відповідальністю "Ріелт-Сервіс"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - 2.Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про розірвання договору та зобов'язання вчинити дії.

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство "Полюс" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Київської міської ради (далі-відповідач 1), Київської міської державної адміністрації (далі-відповідач 2) про розірвання договору на право тимчасового користування землею на умовах оренди від 30.12.1999р., укладеного між відповідачем 2 та позивачем, та зобов'язання відповідач 1 прийняти орендовану земельну ділянку.

Позов мотивовано, зокрема, тим, що договір на право тимчасового користування землею на умовах оренди від 30.12.1999р. має бути розірваний у зв'язку з переходом права власності на розташовані на спірній земельній ділянці об'єкти нерухомості до третьої особи 1, у зв'язку з чим до набувача перейшло право користування спірною земельною ділянкою на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача та обґрунтовано приписами статей 31, 32 Закону України "Про оренду землі", статей 120, 141 Земельного кодексу України та статей 377, 651 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.12.2015р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.03.2016р. у справі №910/25511/15 позовні вимоги задоволено частково. Розірвано договір на право тимчасового користування землею на умовах оренди (кадастровий номер :62:009:001) від 30.12.1999р., укладений між Київською міською державною адміністрацією та Закритим акціонерним товариством "Полюс", зареєстрований у книзі договорів на право тимчасового користування землею 30 грудня 1999 року за № 62-5-00042. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Судові рішення мотивовані, зокрема, тим, що фактичне користування земельною ділянкою та зведеною на ній будівлею здійснює її новий власник, попередній землекористувач - позивач добровільно відмовився від права користування зазначеною земельною ділянкою, а законодавством передбачено можливість дострокового розірвання договору оренди за рішенням суду на вимогу однієї із сторін договору.

Постановою Вищого господарського суду України від 06.06.2016р. касаційну скаргу Київської міської ради задоволено частково, постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.03.2016р. та рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2015р. у даній справі скасовано, справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Направляючи дану справу на новий розгляд, Вищий господарський суд України роз'яснив, що предметом розгляду у даній справі є правовідносини, що виникли до 1 січня 2010 року та врегульовані законодавством, чинним на момент їх виникнення, на що судами попередніх інстанцій уваги звернуто не було. Також суд касаційної інстанції зазначив, що судами не з'ясовано, яким чином відбулася заміна сторони у зобов'язанні, чи вносились зміни до такого договору, враховуючи, що стороною договору є саме Київська міська державна адміністрація, а тому, для правильного вирішення даного спору судові необхідно визначити предмет та з'ясувати підстави позову, встановити усі обставини, що входять до предмета доведення такого позову, з'ясувати дійсні правовідносини, які склались між сторонами, та виходячи з установленого, застосувати ті норми права, якими вони регулюються.

Під час нового розгляду рішенням Господарського суду міста Києва від 01.08.2016р. у справі №910/25511/15 позов задоволено частково; розірвано договір на право тимчасового користування землею на умовах оренди (кадастровий номер :62:009:001) від 30.12.1999 року, укладений між Київською міською державною адміністрацією та Закритим акціонерним товариством "Полюс", зареєстрований у книзі договорів на право тимчасового користування землею 30 грудня 1999 р. за № 62-5-00042; стягнуто з Київської міської ради на користь Публічного акціонерного товариства "Полюс" 1 218,00 грн. судового збору; в частині позовних вимог до Київської міської державної адміністрації відмовлено; в іншій частині позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішення суду першої інстанції від 01.08.2016р., відповідач 1 звернувся з апеляційної скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить зазначене рішення суду скасувати та прийняти нове, в яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування обставин господарським судом, що мають значення для справи, та на неправильне застосування норм матеріального права.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Інші сторони не скористалися своїм правом згідно ч. 1 ст. 96 ГПК України та не надали суду відзивів на апеляційну скаргу, що згідно ч. 2 ст. 96 ГПК не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази. Однак, відповідач 2 та треті особи наданим їм процесуальним правом не скористалися та в судове засідання не з'явилися, своїх повноважних представників не направили, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання з розгляду апеляційної скарги та те, що неявка загачених вище представників не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю останніх.

Згідно із ч.1 ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

У відповідності до ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні з наступних підстав.

Як свідчать матеріали справи, розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 26.02.1998р. № 413 "Про оформлення закритому акціонерному товариству "Полюс" права користування земельними ділянками та надання земельних ділянок для обслуговування та експлуатації будівель у Ватутінському районі" надано право тимчасового довгострокового користування на умовах оренди строком на 25 років земельною ділянкою площею 0,21 га для експлуатації та обслуговування кафе на вул. Бальзака, 62 у Ватутінському районі, відведеною згідно рішення виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих від 20.04.1981р. № 645 "Про відведення земельної ділянки управлінню капітального будівництва виконкому міськради під будівництво першої черги житлового масиву Троєщина".

30.12.1999р. на підставі зазначеного вище розпорядження між Київською міською державною адміністрацією, як орендодавцем, та ЗАТ "Полюс", як орендарем, був укладений договір на право тимчасового користування землею на умовах оренди (далі-Договір), відповідно до умов якого орендодавець надав, а орендар прийняв в оренду строком на 25 років земельну ділянку площею 2058 кв.м. для обслуговування та експлуатації кафе на вул. Бальзака, 62 у Ватутінському районі м. Києва.

В подальшому між ЗАТ "Полюс", як продавцем, та ТОВ "Ріелт-Сервіс", як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна від 26.08.2009р., зареєстрований приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лазарєвою Л.І. за № 1878, відповідно до умов якого позивач продав, а покупець купив належне позивачу на праві приватної власності нерухоме майно, яким є будівля БПО-53, що знаходиться за адресою: м. Київ, вулиця Бальзака Оноре де, буд. 62, загальною площею 1 143,20 кв. м.

Відповідно до п.2 договору купівлі-продажу нерухомого майна, документом, що підтверджує право власності на нерухоме майно є договір купівлі-продажу комунального майна, посвідчений Київською державною нотаріальною конторою № 15 від 28.06.1994, зареєстрований в реєстрі за № 4у-418, та зареєстрований у Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 02.12.1996р., записаний в реєстровій книзі під реєстровим № 202-з.

Як вбачається з матеріалів справи, Публічне акціонерне товариство "Полюс" є правонаступником Закритого акціонерного товариства "Полюс", що підтверджується витягом з протоколу №б/н загальних зборів акціонерів ЗАТ "Полюс" від 17.03.2011р. та Статутом ПАТ "Полюс", затвердженого рішенням загальних зборів акціонерів ЗАТ "Полюс" від 17.03.2011р., нову редакцію якого зареєстровано 31.03.2011р..

У зв'язку із продажем нерухомого майна, яке знаходиться на орендованій земельній ділянці, у позивача відпала необхідність продовжувати користуватися орендованою земельною ділянкою.

Враховуючи зазначене, позивач звернувся до Київської міської ради із листами від 11.11.2010р. №223 та від 18.08.2015р. № 84/03 про розірвання договору на право тимчасового користування землею на умовах оренди від 30.12.1999р. у зв'язку зі зміною власника об'єкта нерухомого майна, розташованого на орендованій земельній ділянці.

Однак, відповіді на свої листи від Київської міської ради позивач не отримав, у зв'язку з чим звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про розірвання договору на право тимчасового користування землею на умовах оренди (кадастровий номер :62:009:001) від 30.12.1999р. та зобов'язання відповідача у місячний термін після набрання судовим рішенням законної сили прийняти орендовану земельну ділянку.

У відповідності до ст.2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно із ст.13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.93 Земельного кодексу України та ст.1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Зі змісту ст.651 Цивільного кодексу України вбачається, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом; статтею 32 Закону України "Про оренду землі" передбачено такий спосіб припинення договору оренди землі як його дострокове розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін договору.

Питання переходу права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, регулюється ст. 120 Земельного кодексу України, ст. 377 Цивільного кодексу України.

Положеннями ст.120 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент укладення договору купівлі-продажу від 26.08.2009р.) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Пунктами "а", "є" ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України визначено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є, у тому числі, добровільна відмова від права користування земельною ділянкою та набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Договір оренди землі припиняється, зокрема, у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом (ч. 1, 3 ст. 31 Закону України "Про оренду землі").

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Отже, наведені норми слід розуміти таким чином, що у разі переходу права власності на об'єкт нерухомого майна до набувача цього майна відбувається перехід тих прав на відповідну земельну ділянку, на яких вона належала відчужувачу.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо існування підстав для розірвання договору за умов фактичного користування об'єктом нерухомості на орендованій земельній ділянці новим власником, добровільної відмови користувача від права оренди земельної ділянки та можливості розірвання договору за вказаних обставин за рішенням суду відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 06.06.2011р. у справі №11/227, від 19.06.2012р. у справі №36/368-9/63 та від 20.08.2013р. у справі №18/5005/12936/2011.

Посилаючись на приписи ч.3 ст.7 Закону України "Про оренду землі" (діє з 05.11.2009), як на підставу для відмови в задоволенні позову, відповідач 1 не врахував, що зазначена норма не має зворотної дії в часі і не може застосовуватися до правовідносин за договором купівлі-продажу, укладеним 26.08.2009р., за таких обставин, доводи відповідача 1 відхиляються як необґрунтовані.

Стосовно позовних вимог про зобов'язання Київську міську раду у місячний термін після набрання судовим рішенням законної сили прийняти орендовану земельну ділянку, судова колегія також погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині про те, що права позивача на момент подачі позову в даній частині не порушені, а заявлені вимоги є передчасними, оскільки передача земельної ділянки відбувається після розірвання договору.

Щодо позовних вимог, які пред'явлені до Київської міської державної адміністрації (відповідач 2), судова колегія також погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині, виходячи з наступного.

З дня набрання чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" від 06.09.2012р., землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими.

Відповідно пп. "а" п. 3 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади, які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій.

Частиною 1 статті 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо встановлення ставки земельного податку, розмірів плати за користування природними ресурсами, вилучення (викупу), а також надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад; визначення в установленому порядку розмірів відшкодувань підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності за забруднення довкілля та інші екологічні збитки; встановлення платежів за користування комунальними та санітарними мережами відповідних населених пунктів; вирішення земельних спорів у порядку, встановленому законом.

Згідно із п.п. 34 ч.1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до рішення Київської міської ради № 371/1805 від 28.03.2002р. "Про Статут територіальної громади міста Києва" Київська міська рада - повноважний представник територіальної громади міста Києва, є первинним суб'єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій та повноважень, первинним суб'єктом місцевого самоврядування і носієм усіх його публічних прав.

Статтею 29 Статуту територіальної громади міста Києва зазначено, що відповідно до Земельного кодексу України у комунальній власності територіальної громади міста Києва перебувають усі землі в межах міста Києва, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за межами міста Києва, право комунальної власності територіальної громади міста Києва на які посвідчено відповідними державними актами. Набуття права на землю територіальною громадою міста Києва та передача землі з комунальної власності державі, юридичним та фізичним особам здійснюється Київською міською радою в порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України.

Таким чином, земельна ділянка, надана в тимчасове користування позивачу, є сформованою земельною ділянкою, знаходиться в м. Києві та відповідно перебуває в розпорядженні територіальної громади міста Києва - Київської міської ради.

У відповідності до положень чинного законодавства, саме до виключної компетенції Київської міської ради, як органу місцевого самоврядування, відноситься право розпоряджатися земельними ділянками в межах міста, в тому числі і розірвання договору оренди земельної ділянки.

З огляду на те, що Київська міська державна адміністрація не здійснює розпорядження земельними ділянками в межах міста, судова колегія приходить до висновку про безпідставність позовних вимоги до Київська міська державна адміністрація, так як останній є неналежним відповідачем, у зв'язку з чим судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні в частині позовних до зазначеного відповідача.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які грунтуються на належних та допустимих доказах.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суду України, яка, зокрема викладена в постановах у справах №№910/25509/15, 910/25508/15 та 910/25510/15.

Згідно з положеннями ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно із ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказів, які б спростовували вище встановлені та зазначені судом обставини, сторонами не надано.

Доводи, наведені відповідачем 1 в апеляційній скарзі, судовою колегією до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи. Судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційні скарги та скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судові витрати на підставі ст.49 ГПК України покладаються на апелянта.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 99, 103, 104, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2016р. у справі №910/25511/15 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2016р. у справі №910/25511/15 залишити без змін.

3.Матеріали справи №910/25511/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 107 ГПК України.

Постанова Київського апеляційного господарського суду за наслідками перегляду відповідно до ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Л.В. Чорна

Т.І. Разіна