ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2017 р. Справа № 926/4318/16

За позовом Заступника військового прокурора Чернівецького гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України

до відповідачів:

1. Квартирно - експлуатаційний відділ м. Чернівці

2. Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 с. Байраки, Герцаївського району, Чернівецької області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Регіонального відділення Фонду державного майна України в Чернівецькій області

про визнання недійсним попереднього договору оренди № 98/2013-п від 03.06.2013 року

Суддя С.М. Гушилик

За участю представників:

Від прокурора: Лупійчук Б.В.

Від позивача: не з'явився

Від відповідача 1: Антонеску О.Г. - представник (дов.№8 від 03.01.17р.)

Від відповідача 2: не з'явився

Від третьої особи: Чорней С.В. - представник (дов. №10-08-04971 від 13.12.16р.)

СУТЬ СПОРУ: Військовий прокурор Чернівецького гарнізону 02.12.2016 року звернувся з позовом в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до Квартирно - експлуатаційного відділу та Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про визнання недійсним попереднього договору оренди № 98/2013-п від 03.06.2013 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог прокурор посилається на те, що попередній договір оренди нерухомого військового майна № 98/2013-п від 03.06.2013 року, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, не відповідає вимогам чинного законодавства, у зв'язку з чим він просить визнати його недійсним.

Ухвалою суду від 02.12.2016 року порушено провадження у справі, залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Регіональне відділення Фонду державного майна України в Чернівецькій області, справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 20.12.2016 року.

Представник відповідача 1 (КЕВ м. Чернівці) подав відзив на позов, в якому зазначає, що позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Представник третьої особи подав письмові пояснення, в яких просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 20.12.2016 року розгляд справи відкладено на 30.01.2017 року у зв'язку із клопотанням представників сторін про відкладення розгляду справи.

30.12.2016 року на адресу господарського суду Чернівецької області надійшло клопотання відповідача 2 (ФОП ОСОБА_1.) про відкладення розгляду справи. Також в даному клопотання відповідач 2 звернувся із заявою про застосування строків позовної давності, посилаючись на те, що оспорюваний договір був укладений 03.06.2013 року, а тому заявлений прокурором позов виходить за межі трьохрічної позовної давності.

До початку судового засідання, 30.01.2017 року від позивача надійшли письмові пояснення, в яких він підтримує свої позовні вимоги в повному обсязі та просить провести розгляд справи без його участі.

Ухвалою суду від 30.01.2017 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку розгляду справи та відкладено розгляд справи на 14.02.2017 року.

06.02.2017 року військова прокуратура Чернівецького гарнізону подала заяву із відповідними додатками, в якій просить визнати поважними причини пропуску позовної давності посилаючись на те, що йому стало відомо про укладення оспорюваного договору лише на підставі акту позапланової ревізії фінансово - господарської діяльності КЕВ м. Чернівці, яка проводилась у період з 2 по 21 грудня 2015 року.

13.02.2017 року від відповідача 1 (КЕВ м.Чернівці) надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі, у зв'язку із зайнятістю представника відповідача.

До початку судового засідання, 14.02.2017 року від позивача надійшли письмові пояснення в яких він, зазначив, що про укладання попереднього договору № 98/2013-п від 03.06.2013 року йому стало відомо у період з 2 по 21 грудня 2015 року, у зв'язку з тим, що у відповідача 1 (КЕВ м.Чернівці) було проведено позапланову ревізію фінансово - господарської діяльності, а тому просить визнати причини пропуску позовної давності поважними і захистити порушене право та провести судове засідання без участі його представника.

В судовому засіданні, яке відбулося 14.02.2017 року представник відповідача 2 (ФОП ОСОБА_1.) в усній формі проти позовних вимог заперечував.

За усним клопотанням сторін в судовому засіданні 14.02.2017 року оголошено перерву до 16.02.2017 року.

У судовому засіданні 16.02.2017 року представник відповідача 2 (ФОП ОСОБА_1.) не з'явився, причини нез'явлення суду не повідомив, відзив на позов не надав, вимоги позивача та прокурора не спростував.

Прокурор та представник третьої особи просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін та прокурора, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна вимога, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ :

03.06.2013 року між Квартирно - експлуатаційним відділом м. Чернівці (відповідач 1) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (відповідач 2) був укладений попередній договір оренди № 98/2013-п від 03.06.2013 року нерухомого військового майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Пунктом 1.1 договору сторони погодили, що відповідач 1 (КЕВ м. Чернівці) зобов'язується протягом 12 місяців з моменту підписання цього договору провести процедуру укладення в майбутньому Основного договору оренди нерухомого військового майна - нежитлових вбудованих приміщень будівлі № 5 (літ.Б) військового містечка № 101 (у подальшому - майно), що знаходиться на балансі Квартирно - експлуатаційного відділу м. Чернівці, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, на умовах встановлених даним договором.

Визначене в договорі майно передано відповідачу відповідно до акту приймання - передачі нерухомого військового майна від 03.06.2013 року.

Пунктом 1.2 Договору передбачено, що ФОП ОСОБА_1 до моменту підписання основного договору оренди має право використовувати майно за цільовим призначенням, визначеним п. 2.1.3 договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 635 Цивільного кодексу України, попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору.

Однак зазначений попередній договір не відповідає вимогам наказу Міністерства оборони України № 46 від 02.02.2010 року, яким затверджено типовий договір оренди у Міністерстві оборони України. Наведені обставини не заперечуються Квартирно - експлуатаційним відділом м. Чернівці (відповідач 1) та підтверджується доказами у матеріалах справи.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ст. 762 Цивільного кодексу України).

З матеріалів справи вбачається, що Квартирно - експлуатаційний відділ у м. Чернівці заснований на державній формі власності і підпорядкований Міністерству оборони України, діє на підставі затвердженого положення, включений до ЄДРПОУ як юридична особа державної форми власності. Нерухоме майно, що є предметом спірного договору перебуває у державній власності.

Відповідно до п. 3 ст. 1 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" відносини оренди рухомого та нерухомого майна, закріпленого за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також за спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань організації спеціального зв'язку та захисту інформації, підпорядкованими йому регіональними органами та територіальними підрозділами, закладами та установами Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, які ведуть його облік у спеціальному порядку, регулюються цим Законом з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про господарську діяльність у Збройних Силах Україн".

У відповідності до ст. 7 Закону України "Про господарську діяльність у Збройних Силах України", порядок надання дозволу військовим частинам на передачу закріпленого за ними рухомого та нерухомого майна в оренду здійснюється з урахуванням вимог, встановлених порядком надання дозволу військовим частинам на передачу закріпленого за ними рухомого та нерухомого майна в оренду, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 11.05.2000 року №778.

Згідно ч. 4 ст. 7 Закону України "Про господарську діяльність у Збройних Силах України" передача військового майна в оренду юридичним і фізичним особам здійснюється виключно на конкурсній основі з урахуванням необхідності підтримання на належному рівні бойової та мобілізаційної готовності. Умови та порядок проведення конкурсів визначаються Фондом державного майна України за погодженням з Міністерством оборони України.

Попередній договір за своєю юридичною природою не є майновим, за ним не переходить право користування майном, а визначаються умови.

Відповідно до вимог ст. ст. 2, 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове, платне користування майном, необхідне орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльністю виключно на конкурсних засадах.

Як вбачається із матеріалів справи, що укладаючи спірний договір оренди, об'єктом якого є нерухоме майно, що перебуває у державній власності, сторонами не дотримано вимоги чинного законодавства щодо порядку погодження та отримання дозволу на укладення такого договору з відповідними органами, тобто всупереч діючому законодавству посадовими особами Квартирно - експлуатаційного відділу м. Чернівці (відповідач 1) перед укладанням попереднього договору оренди не проведено конкурси про передачу військового нерухомого майна в оренду.

Також, у порушення п. 6 Порядку надання дозволу військовим частинам Збройних Сил України на передачу закріпленого за ними рухомого та нерухомого майна в оренду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 травня 2000 р. № 778, відповідачем 1 перед укладанням попередніх договорів оренди військового нерухомого майна процедура виготовлення експертної оцінки майна, яке надається в оренду, не проводилась.

Крім цього, у порушення вимог ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", нерухоме майно, яке було передано за попереднім договором, відповідачем 2 не застраховане, і, за таких обставин, балансоутримувач (Квартирно - експлуатаційний відділ м. Чернівці) несе ризик випадкової втрати чи пошкодження нерухомого військового майна без відповідного відшкодування його вартості.

Частиною першою статті 203 Цивільного кодексу України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до абзацу 5 пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним" передбачено, що відповідно до статтей 215 та 216 Цивільного кодексу України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена, як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Як зазначено у пункті 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29 травня 2013 року № 11, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

При укладенні спірного правочину не було дотримано приписів ст. 203 Цивільного кодексу України стосовно того, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Судом встановлено, що оскаржуваний попередній договір № 98/2013-п від 03.06.2013 року суперечить положенням Цивільного кодексу України, Закону України "Про оренду державного та комунального майна", Закону України "Про господарську діяльність у Збройних Силах України", а відтак позовні вимоги є обґрунтованими, тому попередній договір № 98/2013-п підлягає визнанню судом недійсним.

Водночас, відповідачем, ФОП ОСОБА_1 зроблено заяву про застосування наслідків спливу позовної давності за вимогами прокурора.

У відповідності до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частин першої та п'ятої ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

В пункті 4.1. постанови Пленуму ВГСУ від 29.05.2013 року № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", якщо у передбачених законом випадках з позовом до господарського суду звернувся прокурор, що не є позивачем, то позовна давність обчислюється від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або мав довідатися саме позивач, а не прокурор.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач не був стороною договору, а про порушення інтересів держави, при укладанні оспорюваного договору міністерство оборони України дізналось, за результатами позапланової виїзної ревізії фінансово - господарської діяльності КЕВ м. Чернівці, яка проводилась державною фінансовою інспекцією у Чернівецькій області у період з 2 по 21 грудня 2015 року.

Судом встановлено, що Міністерство оборони України про укладання оспорюваного договору стало відомо лише в грудні 2015 року, отже строк позовної давності не був пропущений.

Згідно із ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до абзацу 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи, вище викладене, суд прийшов до висновку, що вимоги прокурора і позивача є обґрунтованими і відповідають вимогам чинного законодавства України, а тому підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до статті 49 ГПК України підлягають стягненню з відповідачів.

На підставі викладеного, керуючись ст. 49, 82, 84, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

В И Р І Ш И В :

1.Позов задовольнити.

2.Визнати недійсним попередній договір оренди № 98/2013-п від 03.06.2013 року, укладений між Квартирно - експлуатаційним відділом м. Чернівці (код 08179180) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 с. Байраки, Герцаївського району, Чернівецької області (код НОМЕР_1) нерухомого військового майна, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

3.Стягнути з Квартирно - експлуатаційного відділу м. Чернівці (м.Чернівці, вул. Українська, 43, код 08179180) на користь Військової прокуратури Західного регіону України Чернівецького гарнізону (м.Чернівці, вул.Аксеніна, 2-а, код 38326057) судовий збір у сумі 689,00 грн.

4.Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (с. Байраки, Герцаївського району, Чернівецької області (код НОМЕР_1) на користь Військової прокуратури Західного регіону України Чернівецького гарнізону (м.Чернівці, вул.Аксеніна, 2-а, код 38326057) судовий збір у сумі 689,00 грн.

Повне рішення складено 20.02.2017 року.

Суддя С.М. Гушилик