ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2017 р. Справа № 917/2003/16

за позовом Національного Банку України, вул. Інститутська, 9,Київ, 01601

до Публічного акціонерного товариства «АВТОКРАЗБАНК» ( вул. Київська, 8, м. Кременчук, 39600) в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на боці позивача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, вул. Січових Стрільців, 17, м. Київ, 04053

про зобов'язання уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «АВТОКРАЗБАНК» перерахувати на користь Національного банку України кошти, які надійшли від погашення позичальниками (фінансовими та майновими поручителями) заборгованості за заставленими кредитами, згідно з договором застави майнових прав № 1 від 17.03.2014 у загальній сумі 4 375 065,70 грн., розрахованої станом на 17.10.2016 року

суддя Тимощенко О.М.

Представники сторін:

від позивача: Голєв Ю.В. дов. №18-0009/45451 від 30.05.2016 року

від відповідача: відсутні

від третьої особи: відсутні

В судовому засіданні 14.02.2017 року суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення та повідомив дату складання повного рішення у відповідності до статті 85 ГПК України.

Обставини справи: до господарського суду Полтавської області звернувся Національний Банк України із позовом до Публічного акціонерного товариства «АВТОКРАЗБАНК» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації про зобов'язання уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «АВТОКРАЗБАНК» перерахувати на користь Національного банку України кошти, які надійшли від погашення позичальниками (фінансовими та майновими поручителями) заборгованості за заставленими кредитами, згідно з договором застави майнових прав № 1 від 17.03.2014 у загальній сумі 4 375 065,70 грн., розрахованої станом на 17.10.2016 року. Крім того, у пункті 4 прохальної частини позовної заяви Національний банк України, просив суд вийти за межі позовних вимог Позивача, для повного захисту його прав та охоронюваних законом інтересів.

Ухвалою суду від 19.12.2016 року за вказаним позовом порушено провадження у справі, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних на предмет спору на стороні позивача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, а також задоволено клопотання позивача про розгляд справи у закритому судовому засіданні.

19.01.2017 року від відповідача до суду по електронній пошті надійшло клопотання. Згідно поданого клопотання відповідач просив суд відкласти слухання справи, оскільки у нього немає можливості направити в судове засідання повноважного представника у зв'язку зі значною завантаженістю в період ліквідації, обмеженою кількістю працівників банку та необхідністю значного часу на підготовку заперечення проти позову.

Третя особа повноважного представника в судове засідання 19.01.2017 року також не направила, була належним чином повідомлена про час та місце проведення судового засідання (повідомлення про вручення поштового відправлення в матеріалах справи).

19.01.2017 року від позивача до суду надійшли письмові пояснення. В поданих пояснення позивач підтверджує, що у провадженні господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує господарський спір, немає справи зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет із тих же підстав, а також немає рішення цих органів з такого спору.

В судовому засіданні 19.01.2017 року суд розпочав слухання справи по суті.

Представник позивача виклав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні в повному обсязі.

Суд оглянув оригінали документів, вказаних в додатку до позовної заяви, наданих в судовому засіданні представником позивача.

Крім того, представник позивача не заперечував проти задоволення клопотання відповідача про відкладення слухання справи та заявив усне клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

В зв'язку з неявкою відповідача та третьої особи в судове засідання, невиконання ними вимог ухвали суду та задоволенням клопотань відповідача та позивача суд відклав розгляд справи на 14.02.2017 року.

Після проведення судового засіданні 19.01.2017 року до суду надійшли письмові пояснення третьої особи ( арк. справи 61-64), в яких третя особа проти задоволення позовних вимог заперечувала, посилаюсь, зокрема, на те, що згідно з п. 6.6. гл. 6 розділу V Рішення № 2 Уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку здійснює задоволення вимог кредиторів кожної черги за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду. За станом на дату позову виконавчою дирекцією Фонду не надавалось погодження про перерахування коштів від відповідача на користь Національного банку України, отже підстави для задоволення позову відсутні.

Судове засідання 14.02.2017 року відбувалося в режимі відеоконференції.

Представник позивача підтримав позовні вимоги з урахуванням свої письмових пояснень, які надійшли до суду 06.02.2017 року (арк. справи 72-78).

Відповідач повноважного представника в судове засідання не направив. 14.02.2017 року до суду по електронній пошті надійшов відзив на позов від відповідача, в якому він заперечував проти позовних вимог та просив суд розглянути справу без участі представника відповідача. У своєму відзиві відповідач повідомив, що вимоги позивача включено до акцептованого реєстру вимог кредиторів, що в тому числі, й визнається позивачем, виходячи із положень позовної заяви, а отже його вимоги є передчасними. Також відповідач зазначає, що відповідно до ст.47 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Уповноважена особа Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду) визначається виконавчою дирекцією Фонду. До неї застосовуються правила та вимоги, визначені статтею 35 цього Закону. Рішення уповноваженої особи Фонду є обов'язковими для виконання працівниками банку, що ліквідується. Відповідно до п.6.6 гл.6 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням №2 виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05.07.2012 p., Уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку здійснює задоволення вимог кредиторів кожної черги за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду. Враховуючи те, що зазначене погодження виконавчою дирекцією надано не було, Уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію ПАТ «АКБ Банк» не мала підстав для здійснення перерахування грошових коштів, адже обов'язковою умовою для задоволення вимог кредитора, у тому числі НБУ, є погодження з виконавчою дирекцією Фонду. Банком було здійснено перерахування грошових коштів у розмірах та відповідності до умов п.2.3.2. Кредитного договору. Доказів чи розрахунків на підтвердження протилежного Позивачем не надано. При цьому, чинним законодавством України не встановлено конкретних строків та сум, які мають спрямовуватися на позачергове погашення вимог кредиторів забезпечених заставою. Враховуючи наведене відповідач просить суд відмовити Національному банку України у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на підставі постанови Правління НБУ № 537 від 28.08.2014 виконавчою дирекцією Фонду гарантування прийнято рішення від 29.08.2014 № 76 про початок процедури ліквідації ПАТ «АКБ Банк» та делегування повноважень ліквідатора ПАТ «АКБ Банк». Частиною 5 статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що протягом 30 днів із дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

03.09.2014 НБУ звернувся з заявою № 03-054/3696 про кредиторські вимоги НБУ до ПАТ «АКБ Банк», серед яких були заявлені й вимоги за кредитним договором під забезпечення майнових прав № 1 від 17.03.2014 року.

03.08.2016 до НБУ надійшло підтвердження від Відповідача, відповідно до якого уповноваженою особою Фонду гарантування на ліквідацію ПАТ «АКБ Банк» визнано кредиторські вимоги НБУ. Виконавча дирекція Фонду гарантування своїм рішенням від 01.12.2014 затвердила реєстр акцептованих вимог кредиторів.

Як зазначає позивач, пунктом 3 частини 2 статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що з дня початку ліквідації банку строк виконання всіх його грошових зобов'язань є таким, що настав. Відповідно до вимог пункту 1.30 глави 1 розділу III та пункту 2.21 глави 2 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку від 05.07.2012 № 2 (зі змінами) уповноважені особи, зобов'язані обліковувати на окремому аналітичному рахунку кошти, що надійшли, зокрема, від погашення заборгованості за заставленими кредитами. Після затвердження виконавчою дирекцією Фонду гарантування результатів інвентаризації майна банків та формування ліквідаційної маси, такі кошти перераховуються заставодержателю (НБУ) в рахунок погашення заборгованості за наданими кредитами. Частина 3 статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачає, що майно банку, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для позачергового задоволення вимог заставодержателя. У разі продажу Фондом гарантування заставленого майна (активів) кошти, отримані від реалізації такого майна (активів), спрямовуються на погашення вимог заставодержателя в розмірі не більше основної суми заборгованості за забезпеченим таким майном (активами) зобов'язанням разом з нарахованими процентами після відшкодування Фонду витрат на утримання та продаж такого майна. Решта коштів уключається до ліквідаційної маси банку. Крім того, відповідно до статті 52 Закону України «Про заставу» установлено, якщо боржник заставодавця до виконання заставодавцем зобов'язання, забезпеченого заставою, виконає своє зобов'язання, все, одержане при цьому заставодавцем, стає предметом застави, про що заставодавець зобов'язаний негайно повідомити заставодержателя. При одержанні від свого боржника в рахунок виконання зобов'язання грошових сум заставодавець зобов'язаний за вимогою заставодержателя перерахувати відповідні суми в рахунок виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, якщо інше не встановлено договором застави.

На думку позивача, у разі одержання від позичальників (фінансових та майнових поручителів) коштів у рахунок погашення заборгованості за заставленими кредитами відповідач зобов'язаний був перерахувати такі кошти заставодержателю, яким у даному випадку є позивач у справі. Однак, Уповноважена особа Фонду гарантування, всупереч положенням законодавства України, жодних дій щодо перерахування коштів від погашення заборгованості суми 4 375 065,70 грн. (розрахованої станом на 17.10.2016) на користь позивача не здійснила, чим порушила майнові права та інтереси НБУ, що й стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.

Таким чином, з посиланням на положення статей 610, 1054 Цивільного кодексу, статті 20 Закону України «Про заставу», статей 1, 46, 50, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», пунктом 1.31 глави 1 розділу III та пунктом 2.21 глави 2 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 № 2, Національний банк України просив суд задовольнити його позовні вимоги та вийти за межі позовних вимог позивача для повного захисту його прав та охоронюваних законом інтересів.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

Матеріалами справи підтверджується, що 17.03.2014 р. між Управлінням Національного банку України в Полтавській області (позивач) та Публічним акціонерним товариством «Автокразбанк» (відповідач) було укладено Кредитний договір №1 (системний номер ID 0 в. САП НБУ) (Кредитний договір, арк. справи 35 -38 ).

Відповідно до умов Кредитного договору, Кредитор (Національний банк України) надає Позичальнику (ПАТ «АКБ Банк») кредит для збереження ліквідності в сумі 52 000 000,00 грн. на строк з 17.03.2014 р. 12.03.2015 р.

Згідно п.2.3.2. Кредитного договору Позичальник зобов'язанні протягом двох робочих днів після отримання коштів від юридичних та фізичних осіб у погашення (повного або часткового) заборгованості за основним боргом за кредитами, майнові права за якими надай Національному банку України в забезпечення, перераховувати у погашення заборгованості за кредитом для збереження ліквідності банку кошти в сумі не менше 35% від суми, отриманої в погашення заборгованості за кредитами категорії якості, та 25% від суми, отриманої в погашення заборгованості з кредитами 2 категорії якості.

В забезпечення виконання зобов'язання за Кредитним договором між позивачем та відповідачем 17.03.2014 р. було укладено Договір застав майнових прав №1, за яким позивачу передається в заставу майнові права з укладеними відповідачем кредитними договорами з юридичними і фізичними особами (перелік кредитів наведено в Додатку №1 до Договору застави майнових прав №1).

На підставі постанови Правління Національного банку України від 30.05.2014 № 320 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "АВТОКРАЗБАНК" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 30.05.2014р. прийнято рішення № 40 про запровадження з 30.05.2014 р. тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічне акціонерне товариство "АВТОКРАЗБАНК".

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 28.08.2014 р. № 537 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "АВТОКРАЗБАНК" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 29.08.2014 р. № 76 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "АКБ Банк" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ "АКБ Банк" строком на 1 рік з 29.08.2014 р. по 29.08.2015 р. включно.

23.07.2015 року виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення № 141 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ "АКБ Банк" на 1 рік до 29.08.2016 р. включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 11 серпня 2016 р. № 1476 продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «АКБ БАНК» на один рік до 29 серпня 2017 року включно. Також згідно даного рішення продовжено повноваження ліквідатора ПАТ «АКБ БАНК» Костенка Ігорю Івановичу на один рік до 29 серпня 2017 року включно.

Відповідно до ч. З ст. 1 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відносини, що виникають у зв'язку із виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Національного банку України.

Частинами першою та третьою статті 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку: припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв'язку з ліквідацією банку; банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав; нарахування відсотків, комісійних, штрафів, інших очікуваних доходів за активними операціями банку може припинятися у терміни, визначені договорами з клієнтами банку у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; відомості про фінансове становище банку перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю; укладення правочинів, пов'язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону; втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається; забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

Частинами першою та третьою статті 47 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що уповноважена особа Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду) визначається виконавчою дирекцією Фонду. До неї застосовуються правила та вимоги, визначені статтею 35 цього Закону.

Усі або частина повноважень Фонду, визначених цим Законом, можуть бути делеговані одній або кільком уповноваженим особам Фонду, крім організації реалізації майна банку, що ліквідується. У разі делегування повноважень кільком уповноваженим особам Фонд чітко зазначає межі повноважень кожної з них. Здійснення повноважень органів управління банку може бути делеговано тільки одній уповноваженій особі.

Відповідно до частин першої та другої статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження: здійснює повноваження органів управління банку; приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів; вживає у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб; звільняє працівників банку відповідно до законодавства України про працю; заявляє відмову від виконання договорів та в установленому законодавством порядку розриває їх; передає у встановленому порядку на зберігання документи банку, що підлягають обов'язковому зберіганню; здійснює повноваження, що визначені частиною другою статті 37 цього Закону; здійснює відчуження активів та/або зобов'язань банку, якщо це було передбачено планом врегулювання, або в інших випадках, передбачених цим Законом; повертає ініціатору переказу кошти, що надійшли на кореспондентський рахунок банку для зарахування на поточні рахунки клієнтів банку або для виплати переказів протягом процедури ліквідації до дня відкриття банком накопичувального рахунка в Національному банку України (крім коштів, призначенням платежу за якими є погашення зобов'язань перед банком).

Фонд може здійснювати інші повноваження, що є необхідні для завершення процедури ліквідації банку.

Частиною 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Отже, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 47 визначено, що Уповноважена особа Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду) визначається виконавчою дирекцією Фонду. До неї застосовуються правила та вимоги, визначені статтею 35 Закону.

Рішення уповноваженої особи Фонду є обов'язковими для виконання працівниками банку, що ліквідується.

Відповідно до ч. 4 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від продажу майна (активів) банку після повного задоволення вимог попередньої черги. У разі якщо обсяг коштів, одержаних від продажу майна (активів), недостатній для повного задоволення всіх вимог однієї черги, вимоги задовольняються пропорційно до суми вимог, що належать кожному кредитору однієї черги. У разі відмови кредитора від задоволення визнаної в установленому порядку вимоги Фонд не враховує суму грошових вимог цього кредитора.

Таким чином, враховуючи прийняте рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про ліквідацію ПАТ «АВТОКРАЗБАНК», задоволення вимог кредиторів банку, в тому числі і НБУ, здійснюється виключно у межах процедури ліквідації банку та у порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Матеріали справи свідчать, що 03.08.2016 до НБУ надійшло підтвердження від Відповідача 2, відповідно до якого уповноваженою особою Фонду гарантування на ліквідацію ПАТ «АКБ Банк» визнано кредиторські вимоги НБУ ( арк. справи 31).

Рішенням №2 від 05.07.2012 р. Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затвердила Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку (надалі - «Положення»), згідно до пункту 6.6 якого Уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку здійснює задоволення вимог кредиторів кожної черги за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду.

Згідно п. 6.7 Положення у рішенні виконавчої дирекції Фонду про погодження задоволення вимог кредиторів банку мають зазначатися назва черги кредиторів неплатоспроможного банку; загальна сума виплат; кількість кредиторів; порядок та строк виконання розрахунків.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що обов'язковою умовою для задоволення вимог кредитора, у тому числі НБУ, є погодження з виконавчою дирекцією Фонду.

Суду не подано доказів прийняття такого рішення про погодження.

Враховуючи те, що зазначене погодження виконавчою дирекцією надано не було, Уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію ПАТ «АКБ Банк» не мала підстав для здійснення перерахування грошових коштів, адже обов'язковою умовою для задоволення вимог кредитора, у тому числі НБУ, є погодження з виконавчою дирекцією Фонду.

У своїх поясненнях відповідач і третя особа підтвердили, що всі грошові кошти, які надійшли від боржників обліковуються на окремому аналітичному рахунку та будуть спрямовані на задоволення вимог НБУ як кредитора після відповідного погодження з виконавчою дирекцією Фонду.

При цьому, чинним законодавством України не встановлено конкретних строків та сум, які мають спрямовуватися на позачергове погашення вимог кредиторів забезпечених заставою.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Господарський суд порушує провадження у справі за позовами, зокрема, підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів (частина перша статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За змістом положень вказаних норм, правом на пред'явлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені, невизнані або оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення, невизнання або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необґрунтовані та є передчасними з огляду на відсутність погодження виконавчою дирекцією ФГВФО, а тому відсутні підстави для їх задоволення судом.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст. ст. 33,43, 49, 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Повне рішення складено 17.02.2017 року

Суддя Тимощенко О.М.

Примітка : Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня прийняття рішення, а у разі якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення - з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією