ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" лютого 2017 р.Справа № 1/157-09-5588
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Богатиря К.В., Жекова В.І.

секретар судового засідання Герасименко Ю.С.

за участю представників учасників процесу:

від ОСОБА_1 - ОСОБА_2 за довіреністю.

Інші представники учасників провадження у справі про банкрутство у судове засідання не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на увалу господарського суду Одеської області від 22.12.2016

у справі №1/157-09-5588

за заявою боржника товариства з обмеженою відповідальністю "Буддеталь"

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ

Постановою господарського суду Одеської області від 07.12.2009 р. визнано банкрутом товариство з обмеженою відповідальністю "Буддеталь" (далі - ТОВ "Буддеталь"), відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Сафронову С.В., тощо.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 16.07.2014 р. ліквідатором ТОВ "Буддеталь" призначено арбітражного керуючого Дєчеву Ольгу Миколаївну, тощо.

У травні 2016 р. арбітражний керуючий Дєчева Ольга Миколаївна звернулась до господарського суду Одеської області з заявою про витребування майна в якій, з урахуванням уточнення заяви, просила визнати право власності за ТОВ "Буддеталь" на нежитлові будівлі та споруди загальною площею 6453,6 кв. м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 визнати недійсним свідоцтво про право власності на нежитлові будівлі та споруди загальною площею 6453,6 кв. м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 видане 01.02.2010 р. Виконавчим комітетом Одеської міської ради серія та номер НОМЕР_1, витребувати шляхом вилучення у ОСОБА_1 та передати ТОВ "Буддеталь" нежитлові будівлі та споруди, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 витребувати шляхом вилучення у ОСОБА_5 м. Одеса та передати ТОВ "Буддеталь" нежитлові будівлі та споруди, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності: 9019670, що виникло на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 385, виданий 12.03.2015 року, скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності: 8992097, що виникло на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 322, виданий 10.03.2015 року.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 22.12.2016 р. (суддя Лепеха Г.А.) серед іншого, накладено арешт на нежитлові будівлі та споруди, об'єкт житлової нерухомості, загальною площею 6453,6 кв.м., за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна - 01, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, тощо.

В мотивах оскаржуваної ухвали суд першої інстанції зазначив, що 08.12.2016 р. у судовому засіданні ліквідатором ТОВ "Буддеталь" було надано довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якої, частина майна що є предметом заяви арбітражного керуючого Дєчевої О.М., було продано третім особам на підставі договору купівлі-продажу №1138 від 20.09.2016р. ОСОБА_6 та ОСОБА_7. Як зазначив суд першої інстанції, 08.12.2016 р. у судовому засіданні арбітражним керуючим Дєчевою О.М. заявлено клопотання про вжиття заходів щодо вирішення даного спору шляхом накладення арешту на майно, що є предметом заяви та про залучення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 що є співвласниками спірного майна, в якості учасників провадження у справі.

У урахуванням наведеного, пославшись на приписи ст.ст. 66, 67 ГПК України, місцевий господарський суд вирішив накласти арешт на нежитлові будівлі та споруди, об'єкт житлової нерухомості, загальною площею 6453,6 кв.м., за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна - 01, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Не погодившись із даною ухвалою до Одеського апеляційного господарського суду звернувся ОСОБА_1 з апеляційною скаргою в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Одеської області від 22.12.2016 р. по справі №1/157-09-5588 в частині накладення арешту на нежитлові будівлі та споруди, об'єкта нерухомості загальною площею 6453,6 кв.м за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна - 01, розташованого за адресою АДРЕСА_1.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала винесена з порушенням норми матеріального та процесуального права, є необґрунтованою, безпідставною та такою, що підлягає скасуванню, з наступних підстав.

Апелянт зазначає, що з урахуванням ст. 33, 66 ГПК України при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів, запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Однак, як стверджує скаржник, в даній справі, арбітражний керуючий Дєчева О.М. заявила усне клопотання про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту, без відповідного вмотивованого доказу, та підтвердження сплати судового збору.

За твердженням апелянта, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів, а адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності, на думку апелянта, здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту.

Як відзначає скаржник, судом не взято до уваги неодноразові клопотання відповідача про те, що заявлені позовні вимоги повинні бути залишені без розгляду. Так, апелянт зазначає, що предметом спору є витребування з незаконного володіння майна заявлене в рамках справи про банкрутство, однак, за твердженням скаржника, відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора з таких підстав. Таким чином, на думку скаржника, арбітражний керуючий ТОВ "Буддеталь" мала право звернутися до суду з вимогами, щодо захисту порушених прав, які могли бути порушені протягом одного року, що передувало порушенню справи про банкрутство. Проте, як відзначає апелянт, правочин між ТОВ "Буддеталь" та ФОП ОСОБА_8 був укладений 07.05.2008 року, а порушено справу про банкрутство ТОВ "Буддеталь" господарським судом Одеської області було 09.11.2009 р., а тому, апелянт вважає, що майнові дії, а саме добровільна передача нерухомості за правочином, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 були вчинені ТОВ "Буддеталь" більш, ніж протягом року перед порушенням справи про банкрутство, внаслідок чого вимоги, викладені в заяві про витребування майна та в уточненні заяви про визнання права власності та витребування майна у справі про банкрутство ТОВ "Буддеталь" взагалі не можуть розглядатись в межах справи №1/157-09-5588 про визнання банкрутом ТОВ "Буддеталь", оскільки такі вимоги заявлені поза межами позовної давності в будь-якому разі, що є підставою для відмови у позовних вимогах.

Крім того, апелянт вважає, що арбітражний керуючий не мав право підписувати вказану заяву, так як не мав на це відповідні повноваження, згідно з вимогами ч. 1 ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 30.01.2017 р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 прийнято до провадження та призначено до розгляду колегією суддів у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Богатиря К.В., Жекова В.І.

У судовому засіданні Одеського апеляційного господарського суду від 13.02.2017 представник апелянта підтримав вимоги за апеляційною скаргою та наполягав на її задоволенні.

Інші представники учасників провадження у справі про банкрутство у судове засідання не з'явились.

Враховуючи строки розгляду ухвали господарського суду Одеської області від 22.12.2016 р. в апеляційній інстанції, передбачені ст. 102 ГПК України, судова колегія вважає, що неявка інших представників учасників провадження, явка яких не визнавалась судом обов'язковою, не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Відповідно до ст. 85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Одеської області, заслухавши представника апелянта, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 ГПК України встановлено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів оскарження ухвали, арбітражний керуючий Дєчева Ольга Миколаївна звернулась до господарського суду Одеської області з заявою про витребування майна в якій, з урахуванням уточнення заяви, просила визнати право власності за ТОВ "Буддеталь" на нежитлові будівлі та споруди загальною площею 6453,6 кв. м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 визнати недійсним свідоцтво про право власності на нежитлові будівлі та споруди загальною площею 6453,6 кв. м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 видане 01.02.2010 р. Виконавчим комітетом Одеської міської ради серія та номер НОМЕР_1, витребувати шляхом вилучення у ОСОБА_1 та передати ТОВ "Буддеталь" нежитлові будівлі та споруди, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 витребувати шляхом вилучення у ОСОБА_5 м. Одеса та передати ТОВ "Буддеталь" нежитлові будівлі та споруди, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності: 9019670, що виникло на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 385, виданий 12.03.2015 року, скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності: 8992097, що виникло на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 322, виданий 10.03.2015 року.

В оскаржувані ухвалі судом першої інстанції зазначено, що у судовому засіданні від 08.12.2016 р. арбітражним керуючим Дєчевою О.М. заявлено клопотання про вжиття заходів щодо вирішення даного спору шляхом накладення арешту на майно, що є предметом заяви про витребування майна, оскільки як вбачається, з довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, частина майна що є предметом заяви арбітражного керуючого Дєчевої О.М., була продана третім особам на підставі договору купівлі-продажу №1138 від 20.09.2016 р. ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

З урахуванням наведеного, судом першої інстанції, зокрема, вирішено накласти арешт на нежитлові будівлі та споруди, об'єкт житлової нерухомості, загальною площею 6453,6 кв.м., за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна - 01, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду не погоджується з таким висновком місцевого господарського суду, з наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 41 Господарського процесуального кодексу України, провадження у справах про банкрутство здійснюється у порядку, передбаченому цим кодексом з врахуванням вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", норми якого, як спеціальні норми права, превалюють у застосуванні над загальними нормами Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи те, що боржника ТОВ "Буддеталь" визнано боржником постановою господарського суду Одеської області від 07.12.2009 р. судом апеляційної інстанції у даній справі застосовуються положення Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції чинній до 19.01.2013 р.

Згідно з ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції чинній до 19.01.2013 р.) господарський суд має право за клопотанням сторін або учасників провадження у справі про банкрутство чи за своєю ініціативою вживати заходів щодо забезпечення вимог кредиторів. Господарський суд за клопотанням розпорядника майна, кредиторів або з власної ініціативи може заборонити укладати без згоди арбітражного керуючого угоди, а також зобов'язати боржника передати цінні папери, валютні цінності, інше майно на зберігання третім особам або вжити інших заходів для збереження майна, про що виноситься ухвала.

Заходи щодо забезпечення вимог кредиторів діють відповідно до дня введення процедури санації і призначення керуючого санацією, або до винесення постанови про визнання боржника банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури і призначення ліквідатора, або до затвердження господарським судом мирової угоди, або до дня винесення ухвали про відмову у визнанні боржника банкрутом.

Таким чином, господарський суд має право на підставі матеріалів справи та фактичних обставин обрати ті заходи забезпечення, які, на його переконання, необхідні для збереження майна боржника, захисту прав та законних інтересів боржника і кредиторів.

Колегія суддів відзначає, що застосовуючи заходи забезпечення, суд повинен викласти мотиви, з посиланням на приписи чинного законодавства, на підставі яких останнім приймається рішення щодо застосування відповідних заходів.

Однак, як вбачається з матеріалів оскарження ухвали та оскаржуваної ухвали, наклавши арешт на нерухоме майно, суд першої інстанції не перевірив розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо вжиття заходів шляхом накладення арешту на майно, оскільки, лише послався на доводи, що були наведені заявником та жодним чином не мотивував ухваленого рішення щодо вжиття заходів шляхом накладення арешту на майно.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду критично ставиться до застосування місцевим господарським судом при винесенні оскаржуваної ухвали, в частині вжиття запобіжних заходів положень ГПК України, що регулюють вжиття заходів до забезпечення позову, оскільки справа №1/157-09-5588 порушена щодо банкрутства ТОВ "Буддеталь" при розгляді якої застосовуються положення Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", норми якого, як спеціальні норми права, превалюють у застосуванні над загальними нормами Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із частиною 1 статті 36 ГПК України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 43 ГПК України визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності.

Приписами статті 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що звертаючись із заявою про вжиття заходів шляхом накладення арешту на майно, заявником не доведено належними доказами наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує застосування таких заходів, а судом не здійснено оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням, зокрема, розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом розгляду заяви.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 104 Господарського кодексу України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Враховуючи наведені порушення, допущенні судом при прийнятті оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає, що вона підлягає скасуванню, а апеляційна скаргу ОСОБА_1 задоволенню.

Керуючись статтями 99, 101-106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу господарського суду Одеської області від 22.12.2016 у справі №1/157-09-5588 в частині накладення арешту на нежитлові будівлі та споруди, об'єкт житлової нерухомості, загальною площею 6453,6 кв.м., за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна 01, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 - скасувати.

Справу №1/157-09-5588 передати на розгляд до господарського суду Одеської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Богатир К.В.

Суддя Жеков В.І.