ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2017 року Справа № 915/1192/16

Позивач за первісним позовом: Публічне акціонерне товариство Національна

акціонерна компанія Нафтогаз України,

(01001, м.Київ, вул. Б. Хмельницького, 6)

до відповідача за

первісним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Миколаївгаз Збут,

(54000, м. Миколаїв, вул. Чигрина, буд. 159)

про: стягнення 44464,45 грн.

Позивач за зустрічним позовом: Товариство з обмеженою

відповідальністю Миколаївгаз Збут,

(54000, м. Миколаїв, вул. Чигрина, буд. 159)

до відповідача за

зустрічним позовом: Публічного акціонерного товариства

Національна акціонерна компанія Нафтогаз України,

(01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6)

про: стягнення 3792991,36 грн. штрафних санкцій.

Суддя Смородінова О.Г.

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від ПАТ «НАК «Нафтогаз України»: ОСОБА_1, за довіреністю;

Від ТОВ «Миколаївгаз Збут»: ОСОБА_2, за довіреністю.

СУТЬ СПОРУ:

ПАТ «НАК «Нафтогаз України» 08.11.2016р. звернувся до господарського суду із позовом про стягнення з ТОВ «Миколаївгаз Збут» борг у загальній сумі 44464,45 грн. у тому числі 3% річних в сумі 12507,23 грн. та 31957,22 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі: умов договору №15-776-Б від 23.06.2015р. на купівлю-продаж природного газу; актів приймання-передачі природного газу на загальну суму 4953967,92 грн. в період з 01.07.2015р. по 31.10.2015р.; банківської виписки про часткові оплати, здійснені відповідачем; норм ст. ст. 11, 509, 655, 526, 530, 610, 612, 625 Цивільного кодексу України, ст. ст. 173, 174, 193, 175 Господарського кодексу України та мотивовані тим, що відповідачем не виконані умови договору щодо оплати отриманого природного газу за вказаний період.

Відповідач у відзиві заперечує на первісний позов, посилаючись на ст. 613 Цивільного кодексу України та п. 4.1 договору, вважає позов необґрунтованим, безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. Заперечення відповідача ґрунтуються на підставі норм ст. ст. 538, 626, 613, 692 Цивільного кодексу України та мотивовані тим, що позивачем підписані акти приймання-передачі всупереч вимогам п. 3.4 договору повернуті на адресу відповідача не були. Про те, що вони підписані позивачем, ПАТ «Миколаївгаз Збут» дізналось, отримавши позовну заяву; крім того, відповідач посилаючись на умови п. 6.2 договору вважає, що не міг впливати на процес оплати за газ, яка згідно з вказаним пунктом оплата здійснюється з поточного рахунка із спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця відповідно до вимог Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідною постановою НКРЕКП, та зараховується як оплата за газ.

ТОВ «Миколаївгаз Збут» 03.01.2017р. звернулось до господарського суду із зустрічною позовною заявою, в якій просить суд стягнути з ПАТ «НАК «Нафтогаз України» 3 792 991,36 грн. 7% штрафу.

Зустрічні позовні вимоги ґрунтуються на підставі: умов договору №15-776-Б від 23.06.2015р. на купівлю-продаж природного газу, норм ст.ст.11, 509, 526, 530 Цивільного кодексу України, ст. ст. 22, 174, 173, 231 Господарського кодексу України, та мотивовані тим, що відповідач всупереч умовам договору недопоставив природний газ: в листопаді 2015 року на суму 18 861 019,2 грн. та у грудні 2015 року на суму 35 369 571,6 грн.

Відповідач за зустрічним позовом у відзиві просить суд відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що, по-перше, ПАТ «НАК «Нафтогаз України» законодавчо зобовязане забезпечувати ресурс імпортованого природного газу для потреб установ і організацій, що фінансуються з державного і місцевих бюджетів; по-друге, відповідно до розробленого компанією розрахункового (планового) балансу надходження та розподілу природного газу в Україні на листопад-грудень 2015 року були передбачені планові обсяги поставки компанією природного газу навіть вище за узгоджені у договорі, тому ТОВ «Миколаївгаз Збут» не було позбавлено можливості отримати для подальшої реалізації саме той обсяг природного газу, який був запланований умовами договору; по-третє, відповідач зазначає, що він сумлінно та добросовісно виконував покладені на нього обовязки по поставці природного газу, а ТОВ «Миколаївгаз Збут», в свою чергу, не здійснило відбір природного газу згідно планових обсягів, передбачених пунктом 2.1 договору. Таким чином, відповідач за зустрічним позовом зазначає, що ТОВ «Миколаївгаз Збут» з власної волі не прийняв товар відповідно до договору, чим порушив вимоги статті 689 Цивільного кодексу України.

20.02.2017р. від відповідача за зустрічним позовом до суду надійшли доповнення до відзиву на зустрічний позов, до яких додані баланси надходження та розподілу природного газу в Україні на листопад та грудень 2015 року, в тому числі до Миколаївської області. У вказаних доповненнях ПАТ «НАК «Нафтогаз України» зазначив, що, по-перше, ним вчасно та в повному обсязі були виконані зобовязання щодо забезпечення ресурсу газу для передачі його ТОВ «Миколаївгаз Збут» за умовами договору від 23.06.2015р. №15-776-Б для подальшої реалізації установам і організаціям, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів, по-друге, ТОВ «Миколаївгаз Збут», виконуючи виділені компанією планові обсяги газу для забезпечення потреб бюджетних установ та організацій на відповідний місяць, здійснювало реалізацію газу та не надало акти приймання-передачі газу компанії, а оформило реалізацію газу зазначеним споживачам з ресурсів іншого постачальника, а саме ТОВ «РГК ТРЕЙДІНГ», не надавши при цьому компанії у встановленому порядку документів щодо планових обсягів газу бюджетним установам Миколаївської області у листопаді-грудні 2015 року, що можна кваліфікувати як умисне порушення умов пункту 1.1 договору в частині зобовязань покупця прийняти та оплатити газ на умовах договору.

21.02.2017р. до суду надійшли заперечення від ТОВ «Миколаївгаз Збут» на відзив на зустрічну позовну заяву, в яких останній зазначає, що ПАТ «НАК «Нафтогаз України» не було доведено наявність ресурсу газу на спірні місяці та не було доведено до оператора ЄГСУ планових обсягів транспортування природного газу в листопаді-грудні 2015 року на виконання умов договору №15-776-Б від 23.06.2015р., що підтверджує навмисне невиконання компанією умов договору щодо продажу спірного обсягу газу в вищезазначені періоди. З огляду на викладене, ТОВ «Миколаївгаз Збут» просить суд задовольнити зустрічний позов в повному обсязі.

21.02.2017р. за результатами розгляду справи суд, на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши представників сторін, дослідивши докази у їх сукупності, господарський суд

встановив:

23 червня 2015 року за №15-776-Б між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», як продавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Миколаївгаз Збут», як покупцем, був укладений договір на купівлю-продаж природного газу, згідно з умовами якого, продавець зобовязався передати у власність покупцю у 2015 році природний газ для подальшої реалізації установам і організаціям, що фінансуються з державного та місцевого бюджетів, а покупець зобовязався прийняти та оплатити газ на умовах договору (п.п.1.1, 1.2).

Умовами п.2.1 договору його учасники погодили, що продавець передає покупцеві у період з 01.07.2015р. по 31.12.2015р. газ в обсязі 7805 тис.куб.м у тому числі по місяцях кварталів: липень 100,800 тис.куб.м, серпень 100,800 тис. куб. м, вересень 100,900 тис. куб.м, жовтень 300,800 тис. куб м, листопад 2500,800 тис. куб. м, грудень 4700,900 тис. куб м.

Обсяги газу, що планується передати за договором можуть змінюватися сторонами протягом місяця продажу (п.2.1.1 договору).

Розділом ІІІ договору сторони узгодили порядок та умови передачі газу. Так, відповідно до умов п. 3.1 договору, продавець передає покупцю у загальному потоці імпортований газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного на митну територію України ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України») у пунктах приймання-передачі газу на газовимірювальних станціях, які знаходяться на кордоні України, та в пунктах приймання-передачі газу з ПСГ в газотранспортну систему.

Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання-передачі.

Пунктом 3.3 договору сторони встановили, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

За умовами п. 3.4 договору, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязався надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобовязався повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписаний акт є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно з пунктом 6.1 договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Відповідно до розділу ХІ договору, він набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення.

В судовому засіданні представники сторін підтвердили, що станом на дату розгляду справи, договір припинив свою дію.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов вищенаведеного договору, НАК «Нафтогаз України» поставив Товариству «Миколаївгаз Збут» в період з липня 2015 року по жовтень 2015 року природний газ у обсязі 625,501 тис. куб.м на загальну суму 4 953 967,92 грн., що підтверджується копіями відповідних актів приймання-передачі газу (а.с.20-23).

ТОВ «Миколаївгаз Збут», в свою чергу, отриманий газ оплатило, однак оплату проводило несвоєчасно, про що свідчать не спростовані відповідачем розрахунки позивача за первісним позовом та виписка операцій по підприємству ТОВ «Миколаївгаз Збут» з 01.06.2015р. по 30.06.2015р. (а.с.25-26).

Предметом даного судового розгляду є вимоги за первісним позовом продавця до покупця про стягнення інфляційних сум та 3% річних у зв'язку з порушенням виконання зобов'язання з оплати одержаного природного газу.

ТОВ «Миколаївгаз Збут» у відзиві та в поясненнях в судовому засіданні зазначав суду, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ має здійснюватись лише на підставі актів приймання-передачі газу, які фіксують фактично використані обсяги природного газу, його фактичну ціну та вартість. При цьому відповідач за первісним позовом стверджує, що акти на спірні місяці (липень-жовтень 2015 року) взагалі не були провернуті позивачем, тому відповідач не володів інформацією про фактично поставлені обсяги газу та їх остаточну вартість. Тому у відповідача не виникло зобовязання здійснити остаточний розрахунок за фактично переданий газ до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу. За обставин ненастання строку виконання відповідачем зобовязань по зазначених актах приймання-передачі, на думку останнього, вимоги позивача є безпідставними.

Господарський суд не погоджується з твердженнями ТОВ «Миколаївгаз Збут» та не приймає їх до уваги з огляду на наступне.

За положеннями ст. 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

В силу ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства. Аналогічні положення містяться в статі 193 Господарського кодексу України.

За змістом ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до вимог ст. 610 Цивільного кодексу України, невиконання зобов'язання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, є порушенням зобов'язання.

За приписами ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Судом взято до уваги, що умовами договору встановлено те, що акт приймання-передачі відповідно лише фіксує остаточний обсяг переданого газу за минулий місяць, який визначається за показами комерційних вузлів обліку газу споживачів покупця, а обов'язок із складання акта приймання-передачі природного газу покладено саме на покупця.

Отже, зважаючи на те, що умовами договору сторонами погоджено кількість природного газу, яка передається покупцю по місяцях кварталів, визначена його вартість, то відповідач мав усі фактичні дані щодо обсягів отриманого природного газу для своєчасного проведення розрахунків з позивачем.

Тому час підписання та повернення актів ПАТ «НАК «Нафтогаз України» не впливає на момент виникнення у відповідача зобов'язання з його оплати з огляду на те, що обовязок здійснювати оплату шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки узгоджений сторонами в пункті 6.2 договору без зауважень та заперечень.

Окрім цього, судом прийнято до уваги той факт, що наявні в матеріалах справи акти приймання-передачі газу підписані обома сторонами також без зауважень та заперечень, що також свідчить про узгодженість обсягів поставленого газу.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що в даному випадку має місце прострочення ТОВ «Миколаївгаз Збут» виконання зобовязання зі своєчасної оплати поставленого ПАТ «НАК Нафтогаз України» природного газу.

Відносно ж твердження відповідача стосовно того, що він не міг впливати на стан розрахунків за договором, оскільки списання грошових коштів проводилось в автоматичному режимі уповноваженим банком відповідно до умов п. 6.2 договору, слід зазначити наступне.

Умовами пункту 6.2 договору сторони погодили, що оплата за газ здійснюється з поточного рахунка із спеціальним режимом використання продавця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця відповідно до вимог Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідною постановою НКРЕКП, та зараховується як оплата за газ. За наявності заборгованості за попередні періоди покупець перераховує кошти з поточного рахунка на поточний рахунок із спеціальним режимом використання.

В подальшому, додатковою угодою №1 від 02.11.2015р. сторони внесли зміни до договору та виклали пункт 6.2 в наступній редакції:

« 6.2. Оплата за газ здійснюється з поточного рахунка покупця на поточний рахунок продавця та зараховується як оплата за газ.».

Однак, оскільки протягом спірного періоду (липень-жовтень 2015р.) діяла попередня редакція даного пункту, до даних правовідносин слід застосовувати саме її.

Суд вважає за необхідне відмітити, що пункт 6.2 договору погоджує лише порядок проведення оплати, жодним чином не впливаючи та не змінюючи умови пункту 6.1, якими власне передбачений обовязок здійснювати оплату за газ шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки.

Таким чином, умови пункту 6.2 не впливають на домовленість сторін за договором щодо строків оплати вартості поставленого газу та не припиняють зобов'язання покупця з оплати вартості газу шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки.

Отже, судом перевірено надані розрахунки заборгованості з 3% річних та інфляційних втрат та встановлено, що вони є вірними та обґрунтованими, тому позовні вимоги ПАТ «НАК «Нафтогаз України» підлягають задоволенню в повному обсязі.

Предметом даної справи також виступають зустрічні вимоги ТОВ «Миколаївгаз Збут» про стягнення з ПАТ «НАК «Нафтогаз України» штрафних санкцій за порушення умов наведеного договору.

Так, позивач за зустрічним позовом просить стягнути з відповідача 3 792 991,36 грн. 7% штрафу та судові витрати, зазначаючи, що відповідач за зустрічним позовом, в порушення умов п.п.1.1, 2.1 не поставив замовлений обсяг природного газу у листопаді та грудні 2015 року, тому, відповідно до приписів ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України позивач нарахував відповідачу штраф у розмірі семи відсотків від непоставленої вартості газу, оскільки відповідач за зустрічним позовом є субєктом господарювання, що належить до державного сектора економіки та виконання зобовязання фінансується за рахунок Державного бюджету України.

Господарський суд, дослідивши всі обставини справи в сукупності, оцінивши відповідно до ст. 43 ГПК України надані сторонами докази, вважає, що зустрічний позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як зазначалось вище, умовами п. 3.1 договору його учасники погодили, що покупець отримує газ у пунктах приймання-передачі газу на газовимірювальних станціях, які знаходяться на короні України та в пунктах приймання-передачі газу з ПСГ в газотранспортну систему.

В судовому засіданні представники сторін пояснили, що ТОВ «Миколаївгаз Збут» отримував газ в пункті приймання-передачі газу з підземного сховища газу (ПСГ).

При цьому позивач за зустрічним позовом не надав суду жодних доказів звернення до пункту приймання-передачі газу з підземного сховища та отримання відомостей, про відсутність газу, поставленого ПАТ «НАК «Нафтогаз України» у зазначений період згідно з умовами договору.

Натомість, відповідач за зустрічним позовом надав суду копії листів від 29.10.2015р. №6-7363/1.2-15 та від 25.11.2015р. №6-8167/1.2-15 до ПАТ «Укртрансгаз», ПАТ «Укргазвидобування», ПАТ «Укрнафта» та ПАТ «ДАТ Чорноморнафтогаз» щодо розрахункового (планового) балансу надходження та розподілу природного газу по Україні на листопад та грудень 2015 року, самих розрахункових (планових) балансів надходження та розподілу природного газу на листопад та грудень 2015 року з додатками, серед яких додатки №3, які визначають розподіл граничних обсягів природного газу для потреб населення, установ і організацій, що фінансуються з державного і місцевого бюджетів за регіонами України (в розрізі газорозподільних підприємств).

З наданих додатків вбачається, що у листопаді 2015 року на Миколаївську області було виділено обсяг газу для потреб установ і організацій, що фінансуються з державного і місцевого бюджету 3,715 млн. куб. м, та у грудні 2015 року відповідно 5,688 млн. куб.м.

Представник позивача за зустрічним позовом заперечує проти наданих документів, зазначаючи, що відповідач не надав суду доказів їх направлення адресатам, тому вони їх не отримали.

Суд не приймає до уваги заперечення позивача за зустрічним позовом, оскільки, по-перше, листування ПАТ «НАК «Нафтогаз України» з ПАТ «Укртрансгаз», ПАТ «Укргазвидобування», ПАТ «Укрнафта» та ПАТ «ДАТ Чорноморнафтогаз» не є предметом договору від 23.06.2015р. №15-776-Б та ТОВ «Миколаївгаз Збут» не є особою, якій мав бути направлений такий лист, або яку ПАТ «НАК «Нафтогаз України» мало повідомити про направлення даних листів, а по-друге, за умовами вказаного договору продавцем газу позивачу за спірним договором виступало саме ПАТ «НАК «Нафтогаз України», а не інша особа, зокрема, з числа тих, кому були адресовані зазначені листи.

Відповідач за зустрічним позовом надав суду документальні докази наявності у розрахункових (планових) балансах на листопад та грудень 2015 року обсягів природного газу, який буде поставлений на Миколаївську область.

Згідно ж з умовами наданого позивачем за зустрічним позовом договору №МКЗ-Б-02-2015-154/10 «на купівлю-продаж природного газу» від 30.09.2015р. вбачається, що даний договір був укладений Товариством з обмеженою відповідальністю «Миколаївгаз Збут», як покупцем, з Товариством з обмеженою відповідальністю «РГК Трейдінг», як продавцем, в період дії договору №15-776-Б від 23.06.2015р., укладеного з ПАТ «НАК «Нафтогаз України», та також має в своїх обсягах поставку природного газу з жовтня 2015 року по грудень 2015 року в обсязі 9181,047 тис. куб. м.

В судовому засіданні представник ПАТ «НАК «Нафтогаз України» зазначив про те, що компанія не була повідомлена про наявність такого договору №МКЗ-Б-02-2015-154/10 від 30.09.2015р., укладеного з ТОВ «РГК Трейдінг».

Отже, згідно з наявними в матеріалах справи актами та іншими відомостями, позивач за зустрічним позовом у жовтні 2015 року отримав газ у ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за договором №№15-776-Б від 23.06.2015р. та у листопаді і грудні 2015 року мав отримати газ у ТОВ «РГК Трейдінг» за договором №МКЗ-Б-02-2015-154/10 від 30.09.2015р., не повідомивши про таку поставку ПАТ «НАК «Нафтогаз України».

При цьому позивач за зустрічним позовом не вжив жодних заходів щодо повідомлення ПАТ «НАК «Нафтогаз України» щодо укладення ним договору з іншим постачальником та про можливе вирішення питання щодо припинення дії договору №15-776-Б від 23.06.2015р.

Також в матеріалах справи відсутні будь-які документальні докази звернення позивача за зустрічним позовом до відповідача з претензіями, вимогами або листами щодо неналежного виконання компанією умов договору №15-776-Б від 23.06.2015р. в частині недопоставки природного газу у листопаді та грудні 2015 року.

Нормами статті 19 Закону України «Про ринок природного газу» (в редакції, яка існувала на час виникнення спірних правовідносин) визначені загальні правила доступу до газотранспортних та газорозподільних систем, газосховищ, установки LNG.

Зокрема, частина 1 вказаної статті визначає рівність субєктів ринку природного газу у праві на отримання доступу до газотранспортних та газорозподільних систем, газосховищ, установки LNG та на приєднання до газотранспортних і газорозподільних систем.

Частина 3 цієї статті визначає, що оператор газотранспортної системи, оператор газорозподільної системи, оператор газосховища, оператор установки LNG можуть відмовити суб'єкту ринку природного газу (замовнику) в доступі до газотранспортної або газорозподільної системи, газосховища або установки LNG за наявності однієї з таких підстав: 1) відсутність або недостатність вільної потужності; 2) надання доступу стане перешкодою для виконання таким оператором спеціальних обов'язків, покладених на нього відповідно до статті 11 цього Закону; 3) відмова в доступі є виправданою на підставі рішення, прийнятого відповідно до статті 55 цього Закону.

Про відмову в доступі до газотранспортної системи або газорозподільної системи, газосховища або установки LNG оператор газотранспортної системи, оператор газорозподільної системи, оператор газосховища, оператор установки LNG повідомляють (із зазначенням причин відмови) суб'єкта ринку природного газу та Регулятора протягом п'яти робочих днів.

Відповідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами ч. 1 ст. 32 та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Позивач за зустрічним позовом не надав суду належних доказів на підтвердження факту відсутності газу у спірний період, зокрема, доказів отримання відповідної відмови оператора підземного сховища газу, тому судом не встановлено порушень відповідачем прав та законних інтересів товариства «Миколаївгаз Збут», у звязку з чим, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову.

Таким чином, керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82, 821, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївгаз Збут», (54000, м. Миколаїв, вул. Чигрина, буд. 159, ) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) 44464,45 грн. боргу, з яких: 12507,23 грн. 3% річних та 31957,22 грн. інфляційних втрат, а також 1378,0 грн. судового збору.

3. В задоволенні зустрічного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя О.Г.Смородінова

Повне рішення складено та підписано 27.02.2017 р.