ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2017 р.Справа № 923/1562/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Діброви Г.І.

суддів Лисенко В.А., Принцевської Н.М.

секретар судового засідання - Бендерук Є.О.

за участю представників сторін:

від позивача - Безушко В.В. - за довіреністю від 29.12.2016 року №30-1/56396;

від відповідача - не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк", м. Харків

на рішення господарського суду Херсонської області від 06.12.2016 року

по справі № 923/1562/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк", м. Харків

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Херсон

про звернення стягнення на предмет іпотеки

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк", м. Харків звернулось до господарського суду Херсонської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Херсон за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2, м. Херсон, в якій просило суд ухвалити рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки за договором від 12.10.2007 року, укладеним між Акціонерним товариством «УкрСиббанк», м. Харків та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, що посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Зоріною Н.В. та зареєстрований в реєстрі за №7726, а саме: магазин промислових товарів та прибудова літ. «А», загальною площею 92,7 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить Іпотекодавцю на підставі рішення господарського суду Херсонської області від 03.10.2006 року, зареєстрованого Херсонським БТІ за №9734, реєстраційний №3540339, встановити спосіб реалізації нерухомого майна, що належить Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки, у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» та встановити початкову ціну, визначеною на підставі оцінки майна, здійсненої суб'єктом оціночної діяльності, проведеною відповідно до законодавства; з вартості реалізації предмету іпотеки задовольнити вимоги Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк", м.Харків за договором про надання споживчого кредиту від 12.10.2007 року №0 про стягнення кредиту в розмірі 28406,61 доларів США та пені за порушення термінів погашення кредиту та процентів за кредит в розмірі 28127 грн. 83 коп., а також відшкодувати позивачу за рахунок відповідача судовий збір.

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 03.09.2015 року у справі №923/1562/15 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2.

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 06.10.2015 року у справі №923/1562/15 зупинено провадження у справі до вирішення іншим судом пов'язаної з нею цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк", м.Харків про визнання недійсним договору іпотеки від 12.10.2007 року та скасування обтяжень нерухомого майна.

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 04.11.2016 року у справі №923/1562/15 поновлено провадження у справі.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 06.12.2016 року у справі №923/1562/15 (суддя Соловйов К.В.) визнано недійсним укладений між Акціонерним товариством «УкрСиббанк», м. Харків та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 договір іпотеки від 12.10.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Зоріною Н.В. та зареєстрований в реєстрі за №7726, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк", м. Харків з рішенням суду не погодилось, тому звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд рішення господарського суду Херсонської області від 06.12.2016 року у справі №923/1562/15 скасувати та винести нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, звернути стягнення на предмет іпотеки за договором від 12.10.2007 року, укладеним між Акціонерним товариством «УкрСиббанк», м. Харків та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, що посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Зоріною Н.В. та зареєстрований в реєстрі за №7726, а саме: магазин промислових товарів та прибудова літ. «А», загальною площею 92,7 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з'ясуванням всіх обставин справи.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 15.02.2017 року у справі №923/1562/15 вилучено ОСОБА_2 в якості третьої особи зі складу учасників судового процесу по справі №923/1562/15 з підстав, визначених в ухвалі.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги з мотивів, що викладені письмово. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 20.01.2017 року. Про причину неявки суд не повідомив, своїми процесуальними правами, передбаченими статтею 22 Господарського процесуального кодексу України, не скористався, ніяких клопотань з цього приводу судовій колегії не надав, неявка без поважних причин у судове засідання представників сторін не тягне за собою відкладення розгляду справи на інші строки, тому, враховуючи те, що ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 19.01.2017 року по даній справі явка сторін не була визнана обов'язковою, справу розглянуто за наявними матеріалами, а повний текст постанови направляється сторонам по справі в установленому порядку.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу, оскільки для з'ясування фактичних обставин справи достатньо матеріалів, що знаходяться в справі № 923/1562/15 та наданих представником позивача пояснень.

Апеляційний господарський суд, у відповідності до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин повторно розглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи, при цьому суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а висновок, викладений в рішенні господарського суду Херсонської області від 06.12.2016 року у справі № 923/1562/15 відповідає нормам матеріального та процесуального права України за мотивами, викладеними в постанові апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (в подальшому перейменовано в Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк") (Банк) та ОСОБА_2 (Позичальник) було укладено договір про надання споживчого кредиту від 12.10.2007 року №0 з додатками і додатковими угодами до нього, відповідно до умов якого Банк зобов'язався надати Позичальнику кредитні кошти (кредит) у сумі 50000 доларів США 00 центів, а Позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит в порядку та на умовах, зазначених у даному договорі.

За умовами пункту 1.2.2 договору про надання споживчого кредиту від 12.10.2007 року №0 Позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку №1 до договору (якщо сторонами визначено такий графік погашення та укладено додаток №1 до договору), але в будь-якому випадку не пізніше 12.10.2018 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього договору та/або згідно умов відповідної угоди сторін.

Сторонами укладено додаток №1 до договору про надання споживчого кредиту від 12.10.2007 року №0, в якому визначено графік погашення кредиту до 12.10.2018 року та зазначено, що будь-яка сума заборгованості за кредитом, що перевищує розмір максимально допустимої заборгованості за сумою неповерненого кредиту, який (розмір) встановлений на відповідну дату, зазначену в пункті 2 вищевказаного графіку, вважається простроченою сумою основного боргу.

Для забезпечення виконання зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту від 12.10.2007 року №0 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (Іпотекодержатель) та Приватним підприємцем - фізичною особою ОСОБА_2 (Іпотекодавець) було укладено договір іпотеки від 12.10.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Зоріною Н.В. та зареєстрований в реєстрі за №7726.

Пунктом 1.1 договору іпотеки визначено, що предметом іпотеки є нерухоме майно: магазин промислових товарів та прибудова літ. «А», загальною площею 92,7 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Предмет іпотеки є власністю Іпотекодавця на підставі рішення господарського суду Херсонської області від 03.10.2006 року, зареєстрованого Херсонським БТІ за №9734, реєстраційний №3540339.

Згідно з пунктом 1.2. договору іпотеки ринкова вартість предмета іпотеки згідно звіту суб'єкта оціночної діяльності Приватного підприємства «Аргумент» становить 830 518 грн. 00 коп.

У зв'язку з несвоєчасним виконанням зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту від 12.10.2007 року №0 Публічним акціонерним товариством "УкрСиббанк", м. Харків було направлено відповідачу вимогу в порядку статті 35 Закону України «Про іпотеку» від 06.04.2015 року №30-11/24069, в якій вказано, що станом на 17.03.2015 року заборгованість Позичальника по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом становить 26838 доларів США 24 центи.

На момент звернення до суду заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 12.10.2007 року №0 відповідачем не погашена.

Приписами частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до приписів статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 546 та статтею 572 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, заставою. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина 1 статті 575 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, для забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором, між позивачем та відповідачем по справі було укладено договір іпотеки від 12.10.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Зоріною Н.В. та зареєстрований в реєстрі за №7726.

Частинами 1 та 4 статті 182 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

За змістом статті 3 Закону України "Про іпотеку" взаємні права й обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Згідно із частиною 1 статті 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", відповідно до ст. 1 якого, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до вимог статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умов, якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Будь-які правочини щодо нерухомого майна (відчуження, управління, іпотека тощо) укладаються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону.

Обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, зокрема, право власності на нерухоме майно (стаття 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

За приписами частини 1, 2 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції, що була чинною на момент проведення державної реєстрації права власності на спірне приміщення) записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Записи скасовуються, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними.

Пунктом 27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703 (який був чинним до 01.01.2016 року) було передбачено, що документами, які підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є, зокрема, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

В даному випадку предметом договору іпотеки від 12.10.2007 року сторонами в добровільному порядку, без заперечень та зауважень, було визначено об'єкт нерухомості - магазин промислових товарів та прибудова літ. «А», загальною площею 92,7 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

У справі №7/297-ПН-06 господарськими судами встановлено, що 25.05.2005 року на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу ОСОБА_2 придбала у власність трикімнатну квартиру загальною площею 67,8 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. На підставі розпорядження Херсонської міської ради Приватному підприємцю ОСОБА_2 було надано дозвіл на проектування та реконструкцію власної квартири по АДРЕСА_1 під магазин промислових товарів за умови дотримання усіх необхідних вимог, вказаних у цьому розпорядженні щодо розробки та затвердження проектно-кошторисної документації та оформлення дозволу на реконструкцію у міській інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю. В процесі реконструкції квартири було здійснено самовільне будівництво прибудови внутрішньою площею 23,3 кв. м. і у встановленому порядку не було оформлено новостворене приміщення, розташоване за цією адресою з іншою площею.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 03.10.2006 року у справі №7/297-ПН-06, на підставі статей 328, 375, частини 3 статті 376 Цивільного кодексу України за Приватним підприємцем ОСОБА_2 визнано право власності на магазин промислових товарів під літ."А" та прибудову під"а", загальною площею 92,7 кв.м., розташований за адресою АДРЕСА_1.

26.10.2006 року, на підставі вказаного судового рішення, право власності на магазин промислових товарів літ."А" та прибудову літ."а", загальною площею 92,7 кв. м., з місцезнаходженням АДРЕСА_1, було зареєстроване Херсонським бюро технічної інвентаризації за відповідачем.

Постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 21.12.2006 року у справі № 7/297-ПН-06, яку залишено без змін постановою Вищого господарського суду України від 21.06.2007 року, рішення господарського суду Херсонської області від 03.10.2006 року у справі №7/297-ПН-06, скасовано та відмовлено у задоволенні позову Приватного підприємця ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на вказаний магазин з прибудовою з вищезазначених підстав, а саме неоформлення відповідачем у встановленому порядку самовільно збудованого новоствореного приміщення (рішення суду не може замінити рішення компетентних органів про прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомості).

Тобто, рішення господарського суду Херсонської області від 03.10.2006 року у справі №7/297-ПН-06, на підставі якого було внесено запис про право власності відповідача на магазин промислових товарів літ."А" та прибудову літ."а", загальною площею 92,7 кв. м., з місцезнаходженням АДРЕСА_1, скасовано і воно не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.

У разі скасування незаконного судового рішення, на підставі якого внесено запис до Державного реєстру прав, за відповідачем не може визнаватись право власності на об'єкт нерухомого майна (магазин промислових товарів літ."А" та прибудову літ."а", загальною площею 92,7 кв. м.) і до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за заявою відповідача має бути внесено зміни з урахуванням скасування підстави для реєстрації права власності, оскільки відпала підстава відповідного запису про право власності відповідача.

З огляду на вищевикладене та те, що на об'єкт іпотечного договору (саме як магазин) немає правоустановчих документів і у встановленому порядку не було оформлено новостворене приміщення, судова колегія дійшла висновку, що станом на 12.10.2007 року (дату укладення договору іпотеки) у відповідача було відсутнє право власності на предмет іпотеки - магазин промислових товарів літ."А" та прибудову літ."а", загальною площею 92,7 кв. м., з місцезнаходженням АДРЕСА_1, тому місцевий господарський суд у відповідності до пункту 1 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України правильно вийшов за межі позовних вимог та визнав недійсним даний договір іпотеки від 12.10.2007 року. Проте, місцевий господарський суд помилково визнав недійсним правочин на підставі статті 230 Цивільного кодексу України, оскільки факт навмисного введення в оману відповідачем позивача можу бути встановлено під час розгляду кримінальної справи, а засобами господарського судочинства неможливо встановити умисел у вчиненні таких дій сторін правочину, тому в даному випадку договір є недійсним за приписами статей 203, 215 Цивільного кодексу України, як такий, що не відповідає приписам законодавства про іпотеку в частині того, що предметом іпотеки в якості саме об'єкту нерухомості ( а не незавершеного будівництва або майнових прав) може бути тільки реально існуючий об'єкт нерухомості з наявністю правовстановлюючих документів на нього. Існування тільки невиправленого запису в Державному реєстрі не породжує юридичного факту можливості передачі в іпотеку об'єкту нерухомості - магазину означеної площі, який є самочинним будівництвом, не оформленим власником у встановленому чинним законодавством порядку.

Тому судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки договір іпотеки було укладено з порушенням норм чинного законодавства, а в іпотеку було передано майно, яке не належало на праві власності відповідачу і не було прийнято в експлуатацію саме як зазначений об'єкт нерухомості.

При цьому, Одеський апеляційний господарський суд зазначає, що позивач не позбавлений права звернутись до суду із позовом про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 12.10.2007 року №0, оскільки чинним законодавством України та умовами кредитного договору передбачена можливість дострокового повернення суми кредиту у випадку неправомірних дій іпотекодавця. З усних пояснень представника позивача вбачається, що такий позов було подано до суду, було прийнято рішення про стягнення сум заборгованості за кредитним договором, але не виконано державною виконавчою службою по теперішній час. Судова колегія зазначає, що у позивача є право поновити свої порушені права за рахунок всього майна, що належить відповідачу, оскільки частиною 1 статті 52 Цивільного кодексу України визначено, що фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Аналогічні положення містяться в частині 2 статті 128 Господарського кодексу України, де зазначено, що громадянин-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями усім своїм майном, на яке відповідно до закону може бути звернено стягнення. Вищезазначені положення Цивільного та Господарського кодексів України надають фізичній особі, зареєстрованій як підприємець, право використовувати належне їй, як фізичній особі, майно у власній підприємницькій діяльності, та одночасно зобов'язують таку фізичну особу-підприємця, нести відповідальність за зобов'язаннями, що випливають з її господарської діяльності, усім майном такої фізичної особи, в тому числі тим, яке не використовувалось у підприємницькій діяльності. Чинне законодавство України не розділяє власність фізичної особи та власність фізичної особи-підприємця. Власником будь-якого майна, яке набуто фізичною собою-підприємцем у процесі здійснення підприємницької діяльності, завжди буде фізична особа, саме вона є суб'єктом права власності і саме вона відповідає своїм майном за усі наслідки її діяльності у якості підприємця.

Доводи апеляційної скарги не прийняті судовою колегією до уваги, оскільки не підтверджені матеріалами справи та не впливають на правомірність прийнятого господарським судом рішення. Зокрема, відхилені доводи позивача щодо наявності і на теперішній час права власності у відповідача на об'єкт іпотеки з причини нескасованих відомостей в Реєстрі щодо права власності на магазин, оскільки наявність такого запису не свідчить про існування права власності іпотекодавця та правовостановлюючих документів на об'єкт іпотеки, його наявності саме у вигляді новоствореної споруди - магазину означеної площі. Неправомірні дії відповідача щодо неповідомлення позивача та органів державної реєстрації про скасування підстави внесення такого запису мають своїм наслідком визнання укладеного правочину недійсним, оскільки на момент укладення договору іпотеки у відповідача не було у власності вищезазначеного об'єкту нерухомого майна і тому позивач має право повернути кредитні кошти за рахунок всього майна, яке належить відповідачу.

Місцевий господарський суд помилково залучив до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2, у зв'язку з чим ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 15.02.2017 року ОСОБА_2 було виключено із складу третіх осіб. Проте, дане порушення норм чинного законодавства не призвело до прийняття місцевим господарським судом неправильного рішення і не може бути підставою для його скасування в порядку статті 104 Господарського процесуального кодексу України.

Виходячи з вищевикладеного, відповідно до статті 47 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення прийняте суддею за результатами дослідження усіх обставин справи. Тому судова колегія Одеського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що, відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України висновок, викладений в рішенні господарського суду Херсонської області від 06.12.2016 року у справі № 923/1562/15 відповідає нормам матеріального та процесуального права України за мотивами, викладеними в постанові апеляційної інстанції, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 49, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк", м. Харків на рішення господарського суду Херсонської області від 06.12.2016 року у справі № 923/1562/15 залишити без задоволення, рішення господарського суду Херсонської області від 06.12.2016 року у справі №923/1562/15 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, направляється сторонам по справі в триденний строк та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України через Одеський апеляційний господарський суд у двадцятиденний строк.

Головуючий суддя Г.І. Діброва
Судді Н.М. Принцевська
В.А. Лисенко