УХВАЛА

про повернення позовної заяви

22.02.2017Справа № 910/2842/17

Cуддя Грєхова О.А., розглянувши

позовну заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Державної фіскальної служби України

про стягнення 38 505,55 грн.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про стягнення 38 505,55 грн.

Розглянувши зазначену позовну заяву з доданими до неї документами, суд дійшов висновку про те, що вона підлягає поверненню без розгляду, з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо у позовній заяві не вказано обставин, на яких ґрунтується позовна вимога, доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини.

Згідно зі ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 21 ГПК України позивачами є підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є юридичні особи та у випадках, передбачених цим Кодексом, - фізичні особи, яким пред'явлено позовну вимогу.

Відповідно до ст. 54 ГПК України позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог, виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, зазначення доказів, що підтверджують позов, законодавство, на підставі якого подається позов.

Під вимогою треба розуміти матеріально-правову вимогу, тобто предмет позову, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права.

Підставою позову є фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 заявлено позов до Державної Фіскальної служби України, в якому позивач просить суд врегулювати дане питання по сплаті грошей за незаконну сплату, відповідно до неукладеного договору між сторонами за ЕСВ за період з 2013 (2012) - 2016 p.p. та стягнути дані кошти разом з врахуванням завданої матеріальної та моральної шкоди та реальними збитками по даному позову на користь гр. ОСОБА_1, ФОП «ОСОБА_1» , що складає в сумі - 38 505 грн. 55 коп.,а також витрати на оплату судового збору.

Отже, фактично позивачем не визначено зміст позовних вимог, чітко не визначено прохальну частину позовної заяви, у зв'язку з чим також суд не в змозі чітко визначити необхідну суму сплати судового збору за розгляд даної позовної заяви.

При цьому у прохальній частині позовної заяви вказується про стягнення коштів на користь гр. ОСОБА_1, ФОП ОСОБА_1, тобто не визначено конкретно на користь кого необхідно вирішити спір, що свідчить про невідповідність позовної заяви вимогам ст.ст. 1, 54 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги до відповідача в порушення п. 4 ч. 2 ст. 54 ГПК України позивачем не сформульовані, не визначено чітко, які саме вимоги повинні бути розглянуті судом та на чию користь.

Приписами ч. 1 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позивач, прокурор чи його заступник зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

Такі приписи згаданих норм мають на меті забезпечення, як конституційних засад змагальності сторін та рівності усіх учасників процесу перед законом і судом (п. п. 2, 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України), так і аналогічних приписів ст. ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 87 Рішення у справі "Салов проти України" від 06.09.2005 року).

У Рішенні у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 року зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Відтак, на стадії прийняття позовної заяви до розгляду та порушення провадження у справі суд має бути впевненим у тому, що зазначені засади не були порушені заявником позову.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Проте, позивачем в порушення імперативних приписів ст. 56 Господарського процесуального кодексу України суду не надано жодних доказів відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Зазначені обставини є суттєвими, оскільки нормами ст. 59 Господарського процесуального кодексу України передбачено право відповідача після одержання ухвали про порушення провадження у справі надіслати суду відзив на позовну заяву, тоді як у даному випадку відповідач позбавляється можливості підготувати обґрунтовані заперечення на позовну заяву, з урахуванням усіх обставин, на які посилається позивач та поданих ним доказів.

З огляду на викладене, вказана позовна заява і додані до неї документи підлягають поверненню заявникові без розгляду.

При цьому, суд звертає увагу позивача на те, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.01.2017 у справі № 911/150/17 вказану позовну заяву вже було повернуто позивачу без розгляду з аналогічних підстав.

Однак, позивач недоліки, зазначені в ухвалі Господарського суду міста Києва від 23.01.2017 у справі № 911/150/17 не усунув.

Доступ до правосуддя в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений Господарським процесуальним кодексом України.

Керуючись п.п. 3, 6 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 і додані до неї документи повернути без розгляду.

Звернути увагу позивача, що після усунення недоліків, які стали підставою для повернення позовної заяви без розгляду, він може повторно звернутися до Господарського суду міста Києва з позовом.

Суддя О.А. Грєхова