ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"16" лютого 2017 р.Справа № 916/3313/16

За позовом: Сільськогосподарського фермерського господарства "Емануїл";

до відповідача 1: Комінтернівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області;

до відповідача 2:Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Семагро Плюс";

до відповідача 3: Приватного підприємства "Благо-С 2007";

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Публічного акціонерного товариства "ПроКредит Банк";

про скасування арешту та зняття обтяжень щодо транспортного засобу

Суддя Щавинська Ю.М.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - довідка з ЄДР від 21.03.2013р.

від відповідача 1: не з`явився;

від відповідача 2: не з`явився;

від відповідача 3: не з`явився;

від третьої особи: не з`явився.

СУТЬ СПОРУ: Сільськогосподарське фермерське господарство "Емануїл" звернулося до господарського суду з позовною заявою до Комінтернівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Приватного підприємства „Благо С 2007 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Семагро Плюс", в якій просить суд скасувати заборону на відчуження та зняти арешт з транспортного засобу: тип трактор колісний, марка БЕЛАРУС -892, випуску 2012р., заводський № 89202426, двигун № НОМЕР_1 реєстраційний № НОМЕР_2, накладені постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Комінтернівського районного управління юстиції Одеської області від 29.10.2014р. при виконанні виконавчого провадження № 45247544 про стягнення з ПП „Благо-С 2007; зобовязати вищевказаний відділ ДВС скасувати заходи примусового виконання, а саме зняти арешт і скасувати заборону на відчуження зазначеного транспортного засобу, накладені постановою про арешт майна боржника ПП „Благо С 2007 та оголошення заборони на його відчуження державним виконавцем від 29.10.2014р. при виконанні виконавчого провадження № 45217544, а також покласти на відповідачів витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 05.11.2010р.між ПАТ „ПроКредит Банк (Кредитор) та ПП „Благо С 2007 (Позичальник) було укладено рамкову угоду №FW504.433, згідно якої Кредитор зобовязався здійснити кредитування Позичальника у межах лімітів умов кредитування у порядку і на умовах, визначених угодою та кредитними договорами, а Позичальник зобовязався належно виконувати усі умови, необхідні для отримання кредитів; своєчасно і належно виконувати усі інші зобовязання, передбачені угодою та кредитним договором (п. 2.1 угоди).

Як зазначає позивач, на підставі вказаної угоди було встановлено ліміт суми кредитування еквівалентом 1 500 000 грн. з лімітом строку кредитування 120 місяців із максимальним розміром процентів 40%, який застосовується при укладанні нових кредитних договорів (п. 2.2 угоди).

Водночас, зауважує, що 11.05.2012р. між ПП „Благо С 2007, як Заставодавцем майна та ПАТ „ПроКредит Банк, як Заставодержателем було укладено договір застави рухомого майна, згідно якого для забезпечення повного виконання основних зобовязань та вимог Заставодержателя, Заставодавець передає у заставу на умовах, визначених вказаним договором транспортний засіб: тип трактор колісний, марка БЕЛАРУС-892, випуску 2012р., заводський № 89202426, двигун № НОМЕР_1 реєстраційний № НОМЕР_2, що належить Застоводавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію машини серії АС № 191733, виданого ІДТН Одеської області 10.05.2012р.

При цьому зазначає, що 10.02.2016р. між ПАТ „ПроКредит Банк та Сільськогосподарським фермерським господарством "Емануїл" було укладено договір про відступлення права вимоги та заміни кредитора в зобовязанні та про відступлення прав за договором застави між ПП „Благо С 2007 та СФГ „Емануїл, згідно якого первісний кредитор (ПАТ „ПроКредит Банк) передає Новому кредитору (СФГ „Емануїл), а новий кредитор приймає право вимоги, що належить первісному кредитору, і стає кредитором за кредитним договором та за цим договором.

Право вимоги, що передається за цим договором, обмежено сумою, що складає еквівалент 215000 грн. (згідно офіційного курсу НБУ станом на дату укладання цього договору складає 7375,31 євро, з яких заборгованість по кредиту складає 6464,17 євро, заборгованість по відсоткам по кредиту 911,14 євро).

Як зазначає позивач, згідно п. п. 1.7 п. 1 вищевказаного договору, до нового кредитора переходять усі права та обовязки, що належали первісному кредитору за договором застави рухомого майна, за умовами якого, для забезпечення зобовязань в заставу передано вищевказаний транспортний засіб.

Разом з тим, СФГ "Емануїл" вказує, що згідно постанови відділу ДВС Комінтернівського районного управління Одеської області від 29.10.2014р. при примусовому виконанні наказу господарського суду Одеської області у справі № 916/2078/14 від 29.08.2014р. накладено арешт на все майно боржника ПП „Благо С 2007 та оголошено заборону на його відчуження.

На думку позивача, вказана постанова органу ДВС винесена з порушенням норм чинного законодавства, оскільки зареєстрована у встановленому порядку застава надає пріоритет на задоволення вимог перед іншими стягувачами, які не є заставодержателями.

Відтак, позивач вказує, що він має вищий пріоритет перед іншими кредиторами боржника ПП „Благо-С 2007, оскільки реєстрація застави була здійснена при укладенні договорів застави, тобто до накладення заборон відчуження та арештів на майно боржника.

При цьому СФГ „Емануїл у позовній заяві вказує на те, що про наявність вищевказаної постанови від 29.10.2014р. йому стало відомо лише після укладення з ПАТ „ПроКредит Банк 10.02.2016р. договору про відступлення права вимоги.

Вищевказані обставини, фактично, і призвели до звернення позивача до суду із відповідним позовом.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 05.12.2016р. було порушено провадження у справі №916/3313/16 із призначенням до розгляду в засіданні суду 26.12.2016р.

В судовому засіданні 26.12.2016р. представником позивача з урахуванням вимог ухвали суду від 26.12.2016р. було надано клопотання про поновлення строку на звернення до суду (а.с.64-65), згідно якого останній зазначає, що йому, дійсно, про наявність оскаржуваної постанови стало відомо при укладенні 10.02.2016р. вищевказаного договору про відступлення права вимоги.

Однак, зазначає, що саму постанову відділу ДВС ним було отримано лише на початку липня 2016р. від представника ПП „Благо-С 2007.

При цьому вказує, що самостійно отримати вказаний документ у нього не було можливості, оскільки він не є стороною у виконавчому провадженні.

Водночас, позивач зазначає, що з приводу оскарження вказаної постанови він звертався до Одеського окружного адміністративного суду, яким згідно ухвали суду від 07.09.2016р. відмовлено у відкритті провадження.

З урахуванням вказаних обставин, зазначає, що ним і було пропущено строк на звернення до суду з позовною заявою, який встановлений ч. 4 ст. 57 Закону України „Про виконавче провадження в редакції, що діяла на момент спірних правовідносин.

Вказаним клопотанням, з урахуванням вищевказаних обставин, позивач просить суд визнати причину пропуску СФГ „Емануїл строку на звернення до суду з відповідним позовом.

Ухвалою суду від 26.12.2016р. до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача було залучено Публічне акціонерне товариство "ПроКредит Банк".

Вказаною ухвалою з урахуванням такого залучення, а також з огляду на нез'явлення в судове засідання представників відповідачів, від яких не надходили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, а також у звязку із неподанням витребуваних ухвалою суду доказів та необхідністю витребування нових доказів, розгляд справи було відкладено на 16.01.2017р.

10.01.2017р. до суду від третьої особи надійшли письмові пояснення по справі (а.с.78), згідно яких останній в повному обсязі підтримує заявлені позовні вимоги.

Вказаними поясненнями АТ „ПроКредит Банк з огляду на неможливість направлення представника банку до суду, просить розглянути справу за його відсутності.

В засіданні суду 16.01.2017р. представником позивача було надано клопотання про витребування доказів (а.с.88-89), згідно якого останній просить суд витребувати у Комінтернівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області виконавче провадження № 45247544 про примусове виконання наказу господарського суду Одеської області № 916/2078/14 від 29.08.2014р. з стягнення на користь ТОВ ТД „Семагро Плюс заборгованості у сумі 145 709,76 грн.

Судом в засіданні суду 16.01.2017р. задоволено вказане клопотання

Ухвалою суду від 16.01.2017р. строк розгляду справи за клопотанням представника позивача було продовжено на пятнадцять днів та у звязку із незявленням в судове засідання представників відповідачів, від яких не надходили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, невиконання вимог ухвали суду, а також з урахуванням необхідності додаткового витребування доказів, розгляд справи було відкладено на 08.02.2017р.

Вказаною ухвалою у відділу ДВС витребувано матеріали вищевказаного виконавчого провадження.

08.02.2017р. з 12 год. 20 хв. до 13 год. 45 хв. всі працівники та відвідувачі суду були евакуйовані з адміністративної будівлі, у зв'язку із проведенням ГУДСНС України в Одеській області спільно з ГУНП в Одеській області оперативно-розшукових заходів з приводу анонімного повідомлення про закладення вибухового приладу в адміністративній будівлі, у звязку із чим засідання суду у справі № 916/3313/16 не відбулось.

Ухвалою суду від 08.02.2017р. з урахуванням вищевказаних обставин, розгляд справи було призначено на 16.02.2017р.

У судове засідання 16.02.2017р. зявився представник позивача, який під час розгляду справи по суті в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні.

В засіданні суду представник позивача на питання суду щодо того, чи звертався позивач із вимогою про звернення стягнення на предмет застави, останній зауважив, що, на його думку, стягнення на предмет застави можливе лише після зняття арешту.

При цьому конкретної норми діючого законодавства, яка б обґрунтовувала вказану позицію, позивач не навів. Натомість, зауважив, що така позиція щодо можливості звернення стягнення на предмет застави лише після зняття арешту ґрунтується на умовах самого договору застави.

В судове засідання 16.02.2017р. відповідачі та третя особа не зявилися, про місце та час розгляду справи повідомлялися належним чином шляхом направлення на їх адреси вищевказаних ухвал суду, з урахуванням чого суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності, за наявними в матеріалах справи доказами, відповідно до ст. 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, надані в ході розгляду справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

В силу ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно ст.2 ГПК України господарський суд порушує провадження у справі за позовами, зокрема, підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Завданням суду при здійсненні правосуддя є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

За змістом положень вказаних норм, правом на предявлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, субєктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд зясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Так, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Як встановлено судом, позовні вимоги Сільськогосподарського фермерського господарства "Емануїл" направлені на скасування заборони на відчуження та зняття арешт з транспортного засобу: тип трактор колісний, марка БЕЛАРУС -892, випуску 2012р., заводський № 89202426, двигун № НОМЕР_1 реєстраційний № НОМЕР_2, накладені постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Комінтернівського районного управління юстиції Одеської області від 29.10.2014р. при виконанні виконавчого провадження № 45247544 про стягнення з ПП „Благо-С 2007 з подальшим зобовязанням вищевказаного відділу ДВС скасувати вказані заходи примусового виконання.

Вказані вимоги обґрунтовано тим, що накладення арешту на вказане рухоме майно та встановлення заборони на його відчуження постановою державного виконавця від 29.10.2014р. в інтересах іншого стягувача Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Семагро Плюс" порушує переважне право позивача, як заставодержателя, на звернення стягнення на предмет обтяження та на задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами боржника.

З цього приводу суд вказує наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.11.2010р. між ПП „Благо-С 2007 (Позичальник) та ПАТ „ПроКредит Банк (Кредитор) було укладено рамкову угоду № FW504.433 (а.с.35-37), згідно п. 2.1 якої Кредитор на підставі Угоди зобовязується здійснювати кредитування Позичальника у межах лімітів умов кредитування у порядку і на умовах, визначених угодою та кредитними договорами, а Позичальник зобовязується належно виконувати усі умови, необхідні для отримання кредитів; своєчасно і належно здійснювати погашення грошових зобовязань, а також належно виконувати усі інші зобовязання, передбачені угодою та кредитними договорами.

Згідно п. 2.2 вказаної угоди встановлено ліміт суми кредитування еквівалентом 1 500 000 грн. з лімітом строку кредитування 120 місяців із максимальним розміром процентів 40 %, який застосовується при укладанні нових кредитних договорів.

27.12.2012р. між вищевказаними сторонами було укладено договір про надання траншу № 504.42543/ FW504.433 (а.с.38-39), згідно п. 1.1 якого Кредитор на підставі Рамкової угоди № FW504.433 від 05.11.2010р., а також цього договору зобовязується надати Позичальнику кредит, а Позичальник зобовязується належно виконати усі умови необхідні для його отримання, належно здійснювати погашення грошових зобовязань та виконання усіх інших зобовязань, передбачених Рамковою угодою та цим договором.

Згідно п. 2 вказаного договору, розмір кредиту становить 67400 євро, на строк 12 місяців від дати видачі кредиту включно, тип процентної ставки фіксована, розмір процентів 9 % річних, виходячи з 360 календарних днів в році.

Згідно договору № 1 від 12.12.2013р. (а.с.40) та договору № 2 від 06.02.2014р. про внесення змін до вищевказаного договору (а.с.41) неодноразово змінювався строк користування кредитом.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про заставу", в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Зазначені положення кореспондуються зі ст.572 Цивільного кодексу України, згідно якої в силу застави кредитор (Заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Як слідує з матеріалів справи, з метою забезпечення виконання зобовязань Позичальника 11.05.2012р. між ПП „Благо С 2007, як Заставодавцем майна, та ПАТ „ПроКредит Банк, як Заставодержателем, було укладено договір застави рухомого майна №176856-ДЗ1 (а.с.32-34), згідно п. 2.1 якого для забезпечення повного виконання основних зобовязань та вимог Заставодержателя, Заставодавець передає у заставу на умовах, визначених вказаним договором, предмет застави, що вказаний у п. 2.2 договору.

Згідно п. 2.2 договору, предметом застави на підставі договору є наступне майно, яке належить Заставодавцю на праві власності - транспортний засіб: тип трактор колісний, марка БЕЛАРУС -892, випуску 2012р., заводський № 89202426, двигун № НОМЕР_1 реєстраційний № НОМЕР_2, що належить Застоводавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію машини серії АС № 191733, виданого ІДТН Одеської області 10.05.2012р.

Водночас, як встановлено судом, 10.02.2016р. між ПАТ „ПроКредит Банк (ОСОБА_2 кредитор) та Сільськогосподарським фермерським господарством "Емануїл" (Новий кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги та заміни кредитора в зобовязанні та про відступлення прав за договором застави (а.с.30-31), згідно п. 1.1 якого ОСОБА_2 кредитор передає Новому кредитору, а Новий кредитор приймає право вимоги, що належить первісному кредитору, і стає кредитором за кредитним договором та за цим договором, право вимоги, що передається за цим договором обмежено сумою, що складає еквівалент 215 000 грн. у євро.

Відповідно до п. 1.2 вказаного договору, Новий кредитор одержує право (замість ОСОБА_2 кредитора) вимагати від боржника належного виконання наступних зобовязань за кредитним договором, що складаються з заборгованості по капіталу кредиту у сумі 6 464,17 євро, та заборгованості по відсоткам по кредиту у розмірі 911,14 євро, всього 7 375,31 євро, що за офіційним курсом НБУ станом на дату укладення цього договору становить 215 000 грн. (1 євро =29,1513 грн.).

До Нового кредитора переходить визначене цим договором право вимоги з моменту сплати коштів за відступлення права вимоги в розмірі та у строк, передбачені в п. 3.1 цього договору (п. 1.4 договору).

Приписами п. 1.7 договору встановлено, що з моменту, встановленого п. 1.4 цього договору, до Нового кредитора переходять всі права та обовязки, що належали ОСОБА_2 кредитору за договором застави рухомого майна, за умовами якого для забезпечення зобовязань, що виникають за кредитним договором, в заставу передано транспортний засіб трактор колісний, марка БЕЛАРУС -892, випуску 2012р., заводський № 89202426, двигун № НОМЕР_1 реєстраційний № НОМЕР_2.

Згідно п. 3.1 вказаного договору, за відступлення права вимоги Новий кредитор зобовязаний перерахувати ОСОБА_2 кредитору в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, грошові кошти у розмірі 215 000 грн., які повинні бути сплачені протягом 5 банківських днів з дати укладення цього договору.

На виконання умов вказаного договору, грошові кошти у зазначеному розмірі перераховано Новим кредитором ОСОБА_2 кредитору, що підтверджується відповідним платіжним дорученням № 314 від 12.02.2016р. (а.с.82).

Як встановлено судом, право застави позивача зареєстроване належним чином, що підтверджується витягом з державного реєстру обтяжень рухомого майна (а.с.84-87), а також жодним чином не оспорюється ані з боку органу ДВС, ані з боку інших учасників виконавчого провадження №45247544.

Приймаючи до уваги, що при розгляді справи суд має встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, субєктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, а також наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання, суд вказує наступне.

Відповідно до ч.1 ст.317, 321 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно до ч.1 ст.59 чинного Закону „Про виконавче провадження особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Таким чином, предявлення позовів щодо скасування заборони на відчуження та зняття арешту з вищевказаного рухомого майна є способами захисту права власності особи від незаконних посягань на майно.

Цей спосіб судового захисту застосовується у випадку, коли особа, яка вважає себе власником спірного майна, не може здійснювати свої правомочності власника через те, що майно було арештоване державним виконавцем.

Істотною ознакою даної категорії спорів є наявність безпосереднього спору про право на арештоване майно.

Однак, позовні вимоги Сільськогосподарського фермерського господарства "Емануїл" не стосуються спору про право власності на заставлене майно і направлені виключно на оспорювання законності окремих дій Комінтернівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, вчинених в процесі здійснення виконавчого провадження.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Звернення стягнення на заставлене майно та звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості з боржника є правами кредитора, які він може реалізовувати у будь-якому порядку. Звернення стягнення на заставлене майно є правом, а не обов'язком заставодержателя.

Частиною 1 статті 593 Цивільного кодексу України передбачено, що право застави, крім випадків набуття заставодержателем права власності на предмет застави, припиняється, зокрема, у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою.

У відповідності до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про заставу" заставодавець має право в будь-який час до моменту реалізації предмета застави припинити звернення стягнення на заставлене майно виконанням забезпеченого заставою зобов'язання.

Таким чином, виконання забезпеченого заставою зобов'язання (припинення основного зобов'язання) може відбутися, в тому числі, за рішенням суду способом стягнення коштів з боржника, сплатою боржником заборгованості добровільно, а не тільки за рахунок заставленого майна, що автоматично припинить звернення стягнення на заставлене майно.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави згідно договору застави, а також не надано відповідного витягу з реєстрацією запису щодо звернення стягнення, чи документів про оформлення права власності на підставах позасудового способу звернення стягнення передбаченого ст. 26 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" тощо.

Натомість набуття заставодержателем права звернення на заставлене майно прямо кореспондується з правом заставодержателя звернутись до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту, оскільки в разі припинення права застави, майно, що перебуває під арештом, може бути використане для задоволення вимог інших кредиторів, а у випадку реалізації заставодержателем права звернення на заставлене майно виникає потреба у звільненні майна з-під арешту з необхідністю реалізації прав заставодержателя у відповідний спосіб.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що позивач не надав доказів реалізації ним свого права на звернення стягнення на предмет застави, суд вважає звернення його до суду передчасним.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" на підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Задоволення прав чи вимог декількох обтяжувачів, на користь яких встановлено обтяження одного й того ж рухомого майна, здійснюється згідно з пріоритетом, який визначається в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно приписів ст. 14 вказаного Закону, якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.

Звернення стягнення на предмет публічного обтяження визначено нормами ст. 40 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", так згідно вказаної норми, звернення стягнення на предмет публічного обтяження здійснюється в порядку, встановленому законом. Якщо щодо предмета публічного обтяження зареєстроване інше обтяження з вищим пріоритетом, при зверненні стягнення на предмет публічного обтяження обтяжувач або особа, на користь якої встановлено публічне обтяження, зобов'язані надіслати обтяжувачу з вищим пріоритетом письмове повідомлення про звернення стягнення за публічним обтяженням у порядку, встановленому статтею 27 цього Закону. У цьому разі обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на відповідне рухоме майно згідно з положеннями розділу IV цього Закону.

Таким чином, жодні права позивача, обтяження якого має вищій пріоритет над оспорюваним ним публічним обтяженням, вказаним публічним обтяженням та арештом, накладеним 29.10.2014р. державним виконавцем на все майно Приватного підприємства „Благо С 2007 (а.с.19), не порушуються, у звязку з чим підстави для задоволення позову, заявленого як до боржника - Приватного підприємства „Благо С 2007, так і до кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Семагро Плюс", відсутні.

У даному випадку права позивача як заставодержателя при наявності інших обтяжень спірного майна задовольняються не шляхом звільнення майна з-під арешту, а пріоритетом задоволення його вимог.

Щодо вимог, заявлених до Комінтернівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, суд вказує наступне.

Згідно до ч.2 ст. 59 Закону України „Про виконавче провадження у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Приймаючи до уваги, що, з урахуванням попередніх висновків суду, відсутнє відповідне судове рішення про зняття арешту з майна боржника, підстави для зобовязання відділу зняти арешт та скасувати заборону на відчуження також відсутні.

З урахуванням встановлення судом відсутності порушеного права позивача, суд не надає оцінку клопотанню позивача про поновлення строку для звернення до суду.

Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог Сільськогосподарського фермерського господарства "Емануїл", судові витрати, згідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 75, 82 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Сільськогосподарського фермерського господарства "Емануїл" до Комінтернівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області відмовити.

2. У задоволенні позову Сільськогосподарського фермерського господарства "Емануїл" до Приватного підприємства „Благо С 2007 відмовити.

3. У задоволенні позову Сільськогосподарського фермерського господарства "Емануїл" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Семагро Плюс" відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 21 лютого 2017 р.

Суддя Ю.М. Щавинська