ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2017 року Справа № 923/1436/16

Господарський суд Херсонської області у складі судді Павленко Н.А.

при секретарі Борхаленко О.А.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - уповн. предст., дов. від 03.01.2017р.

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "МИКОЛАЇВТРАНСБУД-1" (57286, Миколаївська обл., Жовтневий р-н,

с. Галицинове, вул. Набережна, б.42, )

до відповідача: Дочірнього підприємства "Херсонський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (73036, м.Херсон, вул. Поповича, б.23, )

про стягнення коштів,

Описова частина рішення: Товариство з обмеженою відповідальністю "МИКОЛАЇВТРАНСБУД-1" звернулось до господарського суду Херсонської області з позовом про стягнення з Дочірнього підприємства "Херсонський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" трьох відсотків річних в сумі 59 300,55 грн. та 204 262,33 грн. втрат від інфляції у звязку з несплатою боргу, що виник у правовідносинах за договором №12 від 27.03.2013р., та який присуджений до стягнення з відповідача рішенням Господарського суду Херсонської області від 04.02.2016 року у справі №923/1937/15.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням господарського суду Херсонської області від 04.02.2016р. у справі №923/1973/15 постановлено стягнути з ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на користь ТОВ "МИКОЛАЇВТРАНСБУД-1" борг у розмірі 3403254,75грн., суму пені 6159,89грн. та три відсотки річних у розмірі 50629,24грн., але рішення досі не виконано і сума заборгованості відповідачем не сплачена.

У звязку з несплатою суми богу позивачем відповідачу нараховано втрати від інфляції та 3 % річних.

Позивач також зазначив, що рішенням господарського суду Херсонської області у справі №923/298/16 з боржника присуджено до стягнення втрати від інфляції за період з 23.04.2015р. по 20.04.2015р., а рішенням господарського суду Херсонської області у справі №923/515/16 від 31.05.2016р. присуджено до стягнення 3% річних за період з 20.11.2016р. по 13.05.2016р., виходячи з цього позивачем був зазначений період з 14.05.2016р. по 12.12.2016р. для стягнення 3% річних, та період з травня по листопад 2016р. для стягнення втрат від інфляції.

Позовні вимоги обґрунтовані положеннями ст.ст. 16,554,625 ЦК України, ст.20 ГК України та ст.35 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 29.12.2016р. позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 19.01.2017р.

18 січня 2017 року за вх.№597/17 від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, та за вх.№598/17 відзив на позов та додаткові документи, які залучено судом до матеріалів справи.

У відзиві на позовну заяву відповідач визнав своє зобовязання перед позивачем щодо погашення боргу, але посилаючись на скрутне фінансове становище та нестачу коштів через відсутність асигнувань від основного замовника робіт - Служби автомобільних доріг у Херсонській області, просив розстрочити виконання зобовязання у строк з 01.02.2017 року по 01.05.2017 року в сумі 267516,32 грн.: з 01.02.2016 по 28.02.2017 в сумі 89172,10 грн.; з 01.03.2017 по 31.03.2017 в сумі 89172,12 грн.; з 01.04.2017 року по 30.04.2017 року в сумі 89172,12 грн. На підтвердження означеного клопотанням відповідачем були надані пояснення головного бухгалтера, копія банківської виписки ПАТ «ВТБ Банк» за період з 01.01.2017р. по 17.01.2017р., а також копія банківської виписки з філії АТ «Укрексімбанк» м.Херсон за період з 01.01.2017р. по 17.01.2017р.

У судовому засіданні 19.01.2017р. позивачем було надано заяву про збільшення розміру позовних вимог.

Після збільшення позовних вимог, ціною позову є 236730,06 грн. втрат від інфляції за період з травня по грудень 2016 року та 69650,17 грн. в якості 3% річних за період з 14 травня 2016 року по 19 січня 2017 року включно.

За заявою позивача про збільшення позовних вимог відповідач у відзиві від 30.01.2017р. (вх.№1204/17 від 02.02.2017р.) з підстав, вказаних у попередньому відзиві, просить надати розстрочку виконання рішення суду у сумі 310975,93грн. за запропонованим графіком: з 01.02.2016р. по 28.02.2017р. - 103658,65грн., з 01.03.2017р. по 31.03.2017р. - 103658,65грн., з 01.04.2017р. по 30.04.2017р. - 103658,63грн.

10.02.2017р. за вх.№1466/17 від представника позивача надійшли пояснення, в яких позивач заперечує проти задоволення клопотання відповідача про надання розстрочки виконання рішення. Позивач зазначив, що клопотання відповідача є необґрунтованим та звернув увагу на те, що рішення, яким з відповідача ухвалено стягнути борг, і досі не виконано, більш того, з дати ухвалення рішення відповідач не здійснив жодних заходів з метою погашення заборгованості і доказів таких заходів не надав.

Представник позивача в судовому засіданні 14.02.2017р. підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 14.02.2017р. не зявився, про причини неявки суд не повідомив.

У пункті 3.9.2 Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1. підпункту 3.9. названої Постанови Пленуму ВГСУ.

Враховуючи, що відповідач повідомлявся належним чином про час і місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення стосовно отримання ухвали суду про порушення справи і призначення її розгляду на 19.01.2017р. (а.с.28), реєстром вихідної поштової кореспонденції господарського суду за 19.01.2017р. (рекомендована пошта) та списком, сформованим відділенням Укрпошти 20.01.2017р., згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів господарського суду щодо направлення на адресу відповідача ухвали про відкладення розгляду справи від 19.01.2017р., суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача за наявними матеріалами справи.

Відповідно до вимог ст.85 ГПК України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши в судових засіданнях пояснення представника позивача, суд встановив.

Між товариством з обмеженою відповідальністю "МИКОЛАЇВТРАНСБУД-1" (позивач) та Дочірнім підприємством "Херсонський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (відповідач) 27.03.2013р. було укладено договір № 12, відповідно до умов якого, позивач взяв на себе зобов'язання виконати роботи, зазначені у кошторисній документації, а відповідач - прийняти та оплатити такі роботи.

Найменування робіт - роботи з реконструкції автомобільної дороги М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ (на Таганрог) на ділянці км 164+000 - км 165+100 (км 176+631 - км 177+731). Кількість виконуваних робіт за цим договором - відповідно до технічного завдання та згідно з кошторисною документацією.

Позивач виконав передбачені договором роботи на суму 3403254,75грн., проте відповідач не розрахувався за них вчасно.

Зазначені обставини встановлені рішенням господарського суду Херсонської області від 04.02.2016 р. у справі №923/1973/15 з урахуванням ухвали про виправлення від 24.02.2016р., яким з відповідача на користь позивача постановлено стягнути борг у розмірі 3403254,75 грн., суму пені у розмірі 6159,89 грн., суму 3% річних у розмірі 50629,24 грн. (за період з 23.05.2015р. по 19.11.2015р.) та 51900,66 грн. судового збору. Рішення набрало законної сили.

Відповідно до частини 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно статті 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України.

У рішенні від 25.07.2002 у справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який, серед іншого, передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Враховуючи зазначене, факт порушення відповідачем договірних зобов'язань повторного доведення не потребує, окрім того, у відзиві на позовну заяву відповідачем повністю визнається заборгованість перед позивачем.

Позивач вже звертався до господарського суду Херсонської області про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних у звязку з несплатою останнім суми заборгованості, присудженої до стягнення за рішенням суду.

Так, рішенням господарського суду Херсонської області від 28.04.2016р. у справі №923/298/16 з відповідача було присуджено до стягнення 129139,90грн. втрат від інфляції за період з 23.05.2015р. по 20.04.2016р., рішенням господарського суду Херсонської області від 14.05.2016р. з відповідача було присуджено до стягнення 3% річних у розмірі 48950,902грн. за період з 20.11.2015р. по 13.05.2016р.

Предметом даного судового розгляду є вимоги кредитора до боржника про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат у зв'язку з простроченням виконання зобов'язання з оплати заборгованості, присудженої до стягнення за рішенням суду в іншій справі, за період не охоплений судовим рішенням.

В позовній заяві ТОВ "МИКОЛАЇВТРАНСБУД-1" з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог було зазначено вимоги:

-стягнення втрат від інфляції за період з травня 2016 року по грудень 2016 року у сумі 236730,06 грн.;

-стягнення 3% річних за період з 14 травня 2016 року по 19 січня 2017 року у сумі 69650,17 грн.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом загальних положень щодо виконання зобов'язань, встановлених ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язання передбачені ст.ст. 202-205 ГК України, ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема, за ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Так, судом встановлено та не заперечується відповідачем, що рішення господарського суду Херсонської області від 04.02.2016 року у справі № 923/1973/15 про стягнення боргу у розмірі 3403254,75 грн. не виконано.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Отже, позивач, як кредитор, вправі вимагати з відповідача, як з боржника, в судовому порядку стягнення інфляційних та 3% річних до повного виконання грошового зобов'язання, у даному випадку до 19.01.2017 року включно, як до кінцевої дати проведення розрахунку обраної позивачем

Індекс інфляції (індекс споживчих цін)- це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому, прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається, виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки. Розрахунки індексу інфляції за квартал, період з початку року і т. п. проводяться «ланцюговим» методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т. д.) індексів (наказ Держкомстату від 27.07.2007 року № 265 «Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін»).

За змістом п. 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається, виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Суд, перевіривши розрахунки розміру втрат від інфляції та 3% річних, які надані позивачем до позовної заяви (а.с.9) та заяви про збільшення позовних вимог (а.с.47), дійшов висновку, що вони зроблені не вірно.

Так, здійснивши розрахунок суми заборгованості з урахуванням індексу інфляції за період з травня 2016 року по грудень 2016 року, судом встановлено що, інфляційне збільшення суми боргу за цей період складає 236729,98 грн., а позивачем заявлено до стягнення 236730,06 грн.

Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за період nІнфляційне збільшення суми боргу ІСума боргу з врахуванням індексу інфляції
Травень грудень 4.751.070 236729.983639984.73

Виходячи з наведеного, вимоги про стягнення суми втрат від інфляції підлягають частковому задоволенню у сумі 236729,98 грн.

Що ж до вимоги про стягнення 3% річних від суми заборгованості, яка складає 3403254,75грн., за період з 14.05.2016р. по 19.01.2017р., то означений розрахунок зроблений позивачем не вірно.

Позивачем також в судовому засіданні було зазначено, що під час розрахунку 3% річних ним у період, за який здійснено відповідне нарахування, включено як 14.05.2016р., так і 19.01.2017р. включно.

Судом за формулою:

Сума 3% річних = Сума заборгованості х 3 х кількість днів прострочки : кількість днів у році: 100 ,

та з урахуванням того, що у 2016 році 366 днів, а в 2017 році 365 днів, було здійснено розрахунок 3% річних і він склав 70032,30 грн., що перевищує розмір заявлених позовних вимог у цій частині.

Окрім того, кількість обрахованих позивачем днів в періоді, за який стягується 3% річних, за підрахунками позивача склала 249 днів, а за підрахунками суду - 251 день.

З огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

З урахуванням наведеного, суд задовольняє вимоги в межах заявленої суми до стягнення у розмірі 69650,17 грн.

Щодо клопотання відповідача про надання розстрочки виконання рішення, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 Господарського процесуального кодексу України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

У пункті 7.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" зазначається, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Таким чином, відстрочка або розстрочка виконання рішення суду чи зміна способу його виконання можлива лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

Визначальним фактором є винятковість цих випадків та їх об'єктивний вплив на виконання судового рішення. Крім того, повинні враховуватись інтереси обох сторін, зокрема, їх матеріальний стан.

Судом встановлено, що в обґрунтування доводів заяви про розстрочку виконання рішення суду, відповідач посилався на скрутне фінансове становище та нестачу коштів через відсутність асигнувань від основного замовника робіт - Служби автомобільних доріг у Херсонській області.

Суд зазначає, що відповідачем не підтверджено належними доказами можливість виконання ним судового рішення у разі надання розстрочки його виконання.

При вирішенні питання щодо доцільності надання розстрочки виконання судового рішення судом враховуються матеріальні інтереси обох сторін.

Судом також враховується ступінь вини відповідача у виникненні даного спору. Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що даний спір виник саме з вини відповідача.

З урахуванням вищевикладених обставин справи, з огляду на матеріальні інтереси як позивача, так і відповідача та їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору та інші обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність у спірних правовідносинах виняткових обставин, які можуть бути підставою для розстрочки виконання судового рішення. З матеріалів справи не вбачається того, що відсутність розстрочки виконання судового рішення унеможливить виконання такого рішення або ускладнить його виконання.

Слід зазначити, що відсутність асигнувань від основного замовника робіт - Служби автомобільних доріг у Херсонській області не є підставою для звільнення відповідача від виконання його зобов'язань. Крім того, невиконання відповідачем своїх зобов'язань призводить до погіршення фінансового стану позивача.

Заявником не вказується вагомої причини, яка ускладнює виконання рішення, а також не додано до заяви про надання розстрочки виконання рішення жодного вагомого доказу в підтвердження того, що рішення по даній справі може бути виконано.

В зв'язку з наведеним, суд відмовляє у задоволенні заяви відповідача щодо розстрочки виконання рішення.

Приписами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при поданні позовної заяви до суду сплачено 3953,44грн. судового збору та 642,26грн. - за заявою про збільшення позовних вимог, всього 4595грн.70коп.

Оскільки позов задоволено на 99,999973%, то відповідач має відшкодувати позивачу судовий збір у сумі 4595,69880грн., що з урахуванням правил округлення чисел становить 4595,70грн.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "МИКОЛАЇВТРАНСБУД-1" задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства "Херсонський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (73036, м.Херсон, вул. Поповича, б.23, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МИКОЛАЇВТРАНСБУД-1" (57286, Миколаївська обл., Жовтневий р-н, с. Галицинове, вул. Набережна, б.42, ) 69650грн. 17коп. 3% річних, 236729грн. 98коп. індексу інфляції та 4595грн.70коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно з ч.5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його підписання до Одеського апеляційного господарського суду через господарський суд Херсонської області.

Повний текст рішення складено та підписано 15.02.2017 р.

Суддя Н.А. Павленко