ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2017 рокуСправа № 912/227/17
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Наливайко Є.М. розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи № 912/227/17

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дор-Строй"

про стягнення 106 985,19 грн,

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_2, довіреність № 427 від 02.02.2017;

від відповідача - не був присутнім.

У судовому засіданні господарським судом проголошено вступну та резолютивну частини прийнятого рішення.

Фізична особи-підприємець ОСОБА_1 (надалі - ФОП ОСОБА_1, позивач) звернувся до Господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дор-Строй" (надалі - ТОВ "Дор-Строй", відповідач) про стягнення інфляційних нарахувань в розмірі 98 478,61 грн та 3 % річних у сумі 8 506,58 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань в частині своєчасної оплати товару поставленого Приватним підприємством "ПФ "МАКС" відповідачу за договором поставки № 42 від 18.07.2012 та у зв'язку з відступленням Приватним підприємством "ПФ "МАКС"ФОП ОСОБА_1 згідно договору № 3 від 15.01.2014 права вимоги сплати суми основного боргу, штрафних санкцій, спірних 3 % річних та інфляційних сум за договором поставки № 42 від 18.07.2012.

Ухвалою господарського суду від 23.01.2017 порушено провадження у даній справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 14 год. 30хв. 13.02.2017, сторін зобов'язано надати необхідні для вирішення спору докази.

На виконання ухвали від 23.01.2017 на адресу господарського суду 03.02.2017 від позивача надійшли письмові пояснення щодо підтвердження того, що у провадженні господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує господарський спір, немає справи зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет, з тих же підстав, а також не має рішення цих органів з такого спору та 13.02.2017 від позивача на адресу суду надійшли виписки з особового рахунку останнього на підтвердження здійснених відповідачем платежів в погашення наявної заборгованості.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач не забезпечив явку свого повноважного представника в судове засідання, станом на час проведення засідання відзив на позов не подав, позовних вимог не заперечив, хоча належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання, що підтверджується відповідним рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи (а.с.35).

У судовому засіданні 13.02.2017 оголошувалась перерва до 17год.00хв. 13.02.2017.

Зважаючи на те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, господарський суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача у судовому засіданні та неподанням ним відзиву на позов у відповідності до приписів статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд встановив такі обставини.

18.07.2012 між Приватним підприємством "ПФ "МАКС" (Постачальник) та ТОВ "Дор-Строй" (Покупець) було укладено договір поставки № 42, за умовами якого постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупця кам'яну продукцію (щебінь кубовидної форми), а покупець зобов'язувався прийняти та оплатити її на умовах даного договору.(п.1.1. Договору).

На виконання умов вказаного Договору за видатковою накладною № РН - 0000192 від 30.09.2012 Приватним підприємством "ПФ "МАКС" було поставлено відповідачу продукцію на суму 106 215,82 грн.

В установлений договором строк вартість товару відповідач не оплатив, на заявлену вимогу не відповів, що стало підставою для звернення ПП "ПФ МАКС" до суду з позовом про стягнення суми заборгованості в розмірі 106 215, 32 грн.

Рішенням Господарського суду Черкаської області у справі 925/1606/13 з ТОВ "Дор-Строй" було стягнуто на користь ПП "ПФ МАКС" 106 215,82 грн заборгованості за договором поставки №42 від 18.07.2012 та 2124,32 грн судового збору.

На виконання вказаного рішення видано наказ від 27.11.2013, який пред'явлено до примусового виконання до Відділу державної виконавчої служби Новоархангельсього районного управління юстиції.

В подальшому 15.01.2014 ПП "ПФ МАКС" (первісний кредитор) та ФОП ОСОБА_1 (новий кредитор) уклали договір № 3 про відступлення права вимоги за договором поставки № 42 від 18.07.2012, за умовами якого первісний кредитор відступив новому кредиторові, а новий кредитор набув право вимоги, належне первісному кредитору, за вказаним договором поставки у повному обсязі.

Господарський суд Черкаської області ухвалою від 28.01.2011 у справі № 925/1606/13 здійснив заміну стягувача - Приватного підприємства "ПФ "МАКС" його правонаступником ФОП ОСОБА_1 при примусовому виконанні рішення суду від 12.11.2013 у справі 925/1606/13.

Постановою Відділу державної виконавчої служби Новоархангельсього районного управління юстиції від 26.02.2014 замінено сторону виконавчого провадження - ПП "ПФ "МАКС" на його правонаступника - ФОП ОСОБА_1

В зв'язку з наведеним вище позивач, набувши статусу нового кредитора у зобов'язанні за договором поставки № 42 від 18.07.2012, звернувся до господарського суду з вимогою до боржника про стягнення 3 % річних та інфляційних нарахувань, у зв'язку з несвоєчасною оплатою товару згідно відповідного договору поставки № 42 від 18.07.2012.

При розгляді даного спору господарський суд враховує таке.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні положення передбачені і частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України.

Відповідно до положень частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Наявність зобов'язання у відповідача щодо проведення платежів за отриманий товар випливає безпосередньо зі змісту частини 1 статті 692 ЦК України, якою передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Порушенням зобов'язання, у відповідності до статті 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, тобто - неналежне виконання.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно пункту 2 договору про відступлення права вимоги, новий кредитор (позивач) набув право вимагати від боржника належної оплати заборгованості за договором поставки № 42 від 18.07.2012, штрафних санкцій, нарахувань інфляційних та 3% річних у повному обсязі. Право вимоги у повному розмірі новий кредитор набув в момент підписання цього договору.

Відповідно до пункту 3 договору про відступлення права вимоги право вимоги підтверджується доданими до матеріалів справи документами, а саме договором поставки №42 від 18.07.2012 з додатками (а.с.11-16); рахунком-фактурою № СФ-00000051 від 30.09.2012 (а.с.18); видатковою накладною № РН-0000192 від 30.09.2012 (а.с.19); листом №1 від 30.08.2013 з доказами відправлення (а.с.17).

З банківських виписок, поданих позивачем до господарського суду вбачається, що ТОВ "Дор-Строй" погашено заборгованість згідно рішення суду від 12.11.2013 у справі №925/1606/13 в повному обсязі на суму 108 340,14 грн, в тому числі: 106 215,82 грн заборгованість та 2124,32 грн судовий збір, проте погашення заборгованості здійснено відповідачем з порушенням строків визначених договором поставки № 42, а саме:

17.01.2015 за платіжними дорученнями №№ 13,6 погашено 2 289,55 грн та 276,75 грн;

10.08.2015 за платіжними дорученнями №№ 3865, 3866 погашено 11 771,58 грн та 8471,97 грн;

02.12.2015 за платіжним дорученням №9452 погашено 3 166,23 грн;

25.12.2015 за платіжним дорученням № 11627 погашено 14 485,35 грн;

28.07.2016 за платіжним дорученням № 9236 погашено 4 612,1 грн;

29.07.2016 за платіжним дорученням № 9343 погашено 1 048,60 грн;

10.01.2017 за платіжним дорученням № 51 погашено 62 218,01 грн.

У зв'язку з викладеним позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача за прострочення сплати заборгованості по договору поставки № 42 та судового збору за рішенням від 12.11.2013 у справі № 925/1606/13 3% річних та інфляційних втрат нарахованих у відповідності до положень статті 625 Цивільного кодексу України.

Господарський суд враховує, що чинне законодавство України не пов'язує припинення зобов'язання з прийняттям судового рішення, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно положень абзацу 3 пункту 7.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" передбачено, що у разі якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Отже наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником або виконано через певний значний проміжок часу, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України. Даної правової позиції дотримується Верховний Суд України (постанови від 20.12.2010 у справі №3-57гс10, від 04.07.2011 у справі №3-65гс11, від 12.09.2011 у справі №3-73гс11, від 24.10.2011 у справі №3-89гс11, від 14.11.2011 у справі №3-116гс11, від 23.01.2012 у справі №3-142гс11).

Оскільки чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'зання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, господарський суд вважає, що позивачем обґрунтовано заявлено вимоги про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат відповідно до приписів статті 625 Цивільного кодексу України. Проте господарський суд не погоджується із розміром цих нарахувань, визначених позивачем з таких підстав.

За змістом статей. 524, 533 Цивільного кодексу України грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Така правова позиція підтверджується й практикою Верховного Суду України (постанова від 06.06.2012 у справі № 6-49цс12).

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України, згідно з якою цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі; інші юридичні факти; у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до статті 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи..

Отже, судові витрати - це витрати, які несуть особи, які беруть участь у справі у звязку зі зверненням до суду і розглядом справи у суді. Судові витрати не є грошовим зобов'язанням в розумінні статті 625 Цивільного кодексу України. Підстави для нарахування 3 % річних та інфляційних втрат на відшкодовані судовим рішенням суми судового збору й інші судові витрати відсутні.

Аналогічної позиції дотримується Вищий господарський суд України в постанові від 23.04.2015 у справі № 910/19043/14.

Таким чином нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат на суму судового збору в розмірі 2134,32 грн є необґрунтованим та безпідставним.

Крім того, перевіривши розрахунок позивача господарський суд встановив його невідповідність нормам чинного законодавства та обставинам справи, оскільки позивачем серед іншого при здійсненні нарахування 3 % річних та інфляційних втрат враховано дні безпосереднього здійснення відповідачем платежів.

У зв'язку з викладеним, господарським судом здійснено власний перерахунок належних до стягнення 3% річних та інфляційних втрат (за допомогою Юридичної інформаційно-пошукової системи "Законодавства"), за яким належними до стягнення з відповідача є 8419,75 грн 3% річних та 78 527,57 грн інфляційних втрат, відповідно до наступного розрахунку:

за період з 26.11.2013 по 16.01.2015 із суми заборгованості 106 215,82 грн. - 3640,44 грн. 3% річних та 31 210,71 грн. інфляційних втрат;

за період з 17.01.2015 по 09.08.2015 із суми заборгованості 105 773,84 грн. - 1773,52 грн. 3% річних та 37 138,94 грн. інфляційних втрат;

за період з 10.08.2015 по 01.12.2015 із суми заборгованості 85 530,29 грн. - 801,41 грн. 3% річних та 1852,23 грн. інфляційних втрат;

за період з 02.12.2015 по 24.12.2015 із суми заборгованості 82 364,06 грн. - 155,70 грн. 3% річних та 576,55 грн. інфляційних втрат;

за період з 25.12.2015 по 27.07.2016 із суми заборгованості 67 878,71 грн. - 1201,89 грн. 3% річних та 3287,84 грн. інфляційних втрат;

за період 28.07.2015 із суми заборгованості 63 266,61 грн. - 5,19 грн. 3% річних;

за період з 29.07.2016 по 09.01.2017 із суми заборгованості 62 218,01 грн. - 841,60 грн. 3% річних та 4461,30 грн. інфляційних втрат.

За викладених обставин позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 підлягають задоволенню в частині стягнення з ТОВ "Дор-Строй" 8419,75 грн 3% річних та 78 527,57 грн інфляційних втрат, в решті позову слід відмовити.

Судовий збір у даній справі за правилами статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог та у зв'язку зі звільненням від сплати судового збору позивача, стягується з ТОВ "Дор-Строй" в дохід Державного бюджету України.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82, 84, 85, 116, 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дор-Строй" (26100, Кіровоградська область, Новоархангельський район, смт Новоархангельськ, вул. Леніна, 111, ідентифікаційний код 33708292) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (18016, АДРЕСА_1, ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1) 8419,75 грн 3 % річних та 78527,57 грн інфляційних втрат.

Стягнути в дохід Державного бюджету (отримувач коштів - УК у м.Кроп./м. Кропивницький/22030101, банк отримувача - ГУ ДКСУ у Кіровоградській області, МФО 823016, ідентифікаційний код 38037409, р/р 3002) з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дор-Строй" (26100, Кіровоградська область, Новоархангельський район, смт Новоархангельськ, вул. Леніна, 111, ідентифікаційний код 33708292) судовий збір в сумі 1304,21грн.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його підписання до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Кіровоградської області.

Повне рішення складено 17.02.2017

Суддя Є. М. Наливайко