ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2017 р. Справа № 922/3910/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Камишева Л.М., суддя Бородіна Л.І. , суддя Пелипенко Н.М.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1, за довіреністю б/н від 23 листопада 2016 року,

відповідача - ОСОБА_2, за довіреністю б/н від 25 листопада 2016 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. № 123 Х/1) на рішення Господарського суду Харківської області від 20 грудня 2016 року у справі №922/3910/16

за позовом Приватного підприємства "Електрі", м. Ужгород,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Експомоторс", смт. Пісочин, Харківський район, Харківська область

про стягнення 48866,00 грн

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Приватне підприємство "Електрі", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з ТОВ "Експомоторс" вартості повернутого електродвигуна 4АМ280 М4 ІМ 1081 (132 квт; 1500 об/мин.) у розмірі 46302,00 грн. та витрат по його зворотній відправці у розмірі 2564,00 грн.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 20 грудня 2016 року у справі №922/3910/16 (суддя Кухар Н.М.) відмовлено у задоволенні позову.

Позивач, не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення Господарського суду Харківської області від 20 грудня 2016 року у справі №922/3910/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Приватного підприємства "Електрі" задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається, зокрема, на те, що позивач за попередньою усною домовленістю замовив у відповідача, проте останній в порушення взятих на себе зобовязань поставив позивачу електродвигун, що раніше експлуатувався та без товаросупровідного документа, який засвідчує якість товару. Також зазначає, що між сторонами була домовленість щодо повернення електродвигуна відповідачу.

У відзиві на апеляційну скаргу (вх. № 1125 від 01.02.2017р.) відповідач, заперечуючи проти доводів апелянта, вважає рішення Господарського суду Харківської області від 20 грудня 2016 року у справі №922/3910/16 законним та обґрунтованим, у звязку з чим просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

В обґрунтування своєї правової позиції посилається, зокрема, на те, що супровідні документи на зазначений електродвигун (видаткова накладна № РН-0000535 від 14.07.2016р., технічний паспорт електродвигуна, оригінал рахунку-фактури № СФ-0000423 від 19.05.2016р. на суму 46302,00 грн.) направлені на адресу позивача згідно експрес-накладної № 7957 від 14.07.2016р. Вважає, що належне виконання ним своїх обовязків підтверджує той факт, що позивач після отримання електродвигуна не направив жодних претензій щодо якості, комплектності чи інших властивостей електродвигуна. Зазначає, що позивач повернув електродвигун без попереднього узгодження з відповідачем.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 10 січня 2017 року прийнято апеляційну скаргу позивача до провадження, розгляд справи призначено на 09 лютого 2017 року.

23 січня 2017 року до Харківського апеляційного господарського суду від позивача надійшли додаткові пояснення, у яких він вказує на те, що відповідач ухиляється від підписання будь-яких документів, що стосуються предмету спору (вх. №710 від 23.01.2017р.).

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 09 лютого 2017 року відкладено розгляд справи на 21 лютого 2017 року.

Згідно протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 21 лютого 2017 року, у звязку із перебуванням у відпустці судді Слободіна М.М., для розгляду цієї справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Камишева Л.М., суддя Бородіна Л.І., суддя Пелипенко Н.М.

У призначеному судовому засіданні представник позивача просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення Господарського суду Харківської області від 20 грудня 2016 року у справі №922/3910/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача, заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача - без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, заслухавши у судовому засіданні пояснення сторін, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Позивач - Приватне підприємство "Електрі" звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю "Експомоторс" із усною пропозицією продати йому електродвигун 4АМ280 М4 ІМ 1081 (132 квт: 1500 об/хв.).

19 травня 2016 року після узгодження вартості зазначеного двигуна, порядку його оплати, умов доставки та досягнення згоди з інших питань відповідачем на адресу ПП "Електрі" виписаний рахунок-фактура № СФ-00423 на суму 46302,00 грн., у т.ч. ПДВ 7717,00 грн.

06 липня 2016 року Приватне підприємство "Електрі" оплатило згідно з рахунком-фактурою № СФ-00423 від 19.05.2016р. вартість електродвигуна 4АМ280 М4 ІМ 1081 (132 квт: 1500 об/хв.) у розмірі 46302,00 грн. (виписка по рахунку ПП "Електрі" (а.с. 10).

Згідно видаткової накладної № РН-0000535 від 14.07.2016р. відповідач відправив на адресу ПП Електрі" електродвигун 4АМ280 М4 ІМ 1081 (132 квт: 1500 об/хв.) у кількості 1 шт. на суму 46302,00 грн., у т.ч. ПДВ 7717,00 грн. (а.с. 11).

Доставка зазначеного електродвигуна на адресу позивача здійснювалася через службу експрес-доставки «Нова пошта» згідно експрес-накладної № 5064 від 14.07.2016 року (а.с.88).

Факт одержання двигуна не заперечується сторонами.

06.08.2016р., відповідно до експрес-накладної № 5296 , позивачем повернуто електродвигун 4АМ280 М4 ІМ 1081 на адресу ТОВ "Експомоторс" через службу експрес-доставки «Нова пошта».

09.08.2016р. товар отриманий представником відповідача (а.с 75).

При прийнятті оскаржуваного рішення суд першої інстанції, керуючись приписами ст. 268 Господарського кодексу України та ст. 662 Цивільного кодексу України, виходив з того, що позивачем не надано належних доказів невідповідності товару стандартам та технічним умовам, не доведено узгодження сторонами факту повернення товару, у звязку з чим дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За змістом ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом ( ч. 1 ст. 218 Цивільного кодексу України)

Згідно з приписами ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Відповідно до п. 1 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Таким чином, головною ознакою укладення сторонами договору у спрощений спосіб є підтвердження однією стороною прийняття до виконання замовлень іншої сторони.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що позивач оплатив виставлений відповідачем рахунок фактуру № СФ-00423 від 19.05.2016р. В свою чергу відповідач направив на адресу позивача електродвигун 4АМ280 М4 ІМ 1081 (132 квт: 1500 об/хв.) у кількості 1 шт. на суму 46302,00 грн., у т.ч. ПДВ 7717,00 грн., що підтверджується видатковою накладної № РН-0000535 від 14.07.2016р. (а.с. 11).

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що сторони вчинили юридично значимі дії, які були спрямовані на виникнення між ними взаємних прав та обов'язків.

При цьому, встановлені обставини у даній справі свідчать про укладення між сторонами договору поставки у спрощений спосіб і цей договір відповідно є підставою для виникнення у його сторін майново-господарських зобов'язань.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України та статтею 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Також, відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованим цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві (ст. 666 Цивільного кодексу України).

Як уже було зазначено у цій постанові, на виконання умов договору відповідач передав ПП Електрі" електродвигун 4АМ280 М4 ІМ 1081 (132 квт: 1500 об/хв.) у кількості 1 шт. на суму 46302,00 грн., у т.ч. ПДВ 7717,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №РН-0000535 від 14.07.2016р., в якій зазначена розрахункова дата прибуття - 18.07.2016р.

Позивач у судовому засіданні зазначив, що він не отримав комплект документів щодо технічної характеристики двигуна.

Враховуючи, що матеріали справи не містять доказів звернення позивача до ТОВ "Експомоторс" у звязку з ненаданням відповідних документів, що стосуються товару та встановлення розумних строків для їх передання, доводи апеляційної скарги щодо порушення відповідачем зобовязань з надання відповідних документів є необґрунтованими.

Також колегія суддів вважає недоведеними посилання позивача на те, що товар поставлений відповідачем за видатковою накладною № РН-0000535 від 14.07.2016р. на суму 46302,00 грн. грн., є таким, що не відповідає якості, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується.

Відповідність товару вимогам законодавства підтверджується способом та в порядку, встановленими законом та іншими нормативно-правовими актами (ст. 674 цього Кодексу).

Правові наслідки передання товару неналежної якості визначені статтею 678 ЦК України, а саме, що покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару.

При цьому, відповідно до ст. 688 ЦК України на покупця покладається обовязок повідомити продавця про порушення умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару у строк, встановлений договором або актами цивільного законодавства, а якщо такий строк не встановлений, - в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.

Отже, у разі передання покупцем товару, що не відповідає умовам договору купівлі-продажу, позивач зобовязаний був повідомити відповідача про порушення ним умов договору.

Як убачається із матеріалів справи, позивач як у суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі посилається, на те, що між ним та відповідачем була усна домовленість щодо поставки нового електродвигуна, проте останній в порушення взятих на себе зобовязань поставив позивачу електродвигун, що раніше експлуатувався.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 Цивільного кодексу України, яка передбачає правові наслідки недодержання сторонами вимоги щодо письмової форми правочину, заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його дій може доводитися письмовими документами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами.

Враховуючи, що відповідачем заперечується твердження позивача щодо неналежної якості поставленого товару, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів в підтвердження даної обставини (таких як листи, факсограми, телеграми, телефонограми тощо), колегія судів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про недоведеність порушення відповідачем зобовязань щодо поставки товару, якість якого відповідає умовам попередньої домовленості між сторонами.

Крім того, позивач підписав видаткову накладну № РН-0000535 від 14.07.2016р. без жодних зауважень та заперечень (а.с. 11).

Посилання апелянта на наявність правових підстав для повернення сплачених грошових коштів відповідно до приписів ст. 268 Господарського кодексу України є також необґрунтованими, виходячи з наступного.

Згідно з ч. ч. 1, 5 ст. 268 ГК України якість товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам, іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони не визначать у договорі більш високі вимоги до якості товарів. У разі поставки товарів більш низької якості, ніж вимагається стандартом, технічними умовами чи зразком (еталоном), покупець має право відмовитися від прийняття і оплати товарів, а якщо товари уже оплачені покупцем, - вимагати повернення сплаченої суми.

Статтею 271 Господарського кодексу України передбачено, що Кабінет Міністрів України відповідно до вимог цього кодексу та інших законів затверджує Положення про поставки продукції виробничо-технічного призначення та поставки виробів народного споживання, однак вказані документи ще не прийняті.

Тому, згідно абз. 2 п. 1 роз'яснень Вищого арбітражного суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з поставкою продукції і товарів неналежної якості та некомплектних" від 12.11.1993 року №01-6/1205 (з наступними змінами), при вирішенні спорів, пов'язаних з поставкою продукції і товарів господарським судам необхідно керуватися Положеннями про поставки продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання, стандартами, іншою обов'язковою для сторін нормативно-технічною документацією, Інструкціями про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за кількістю (№ П-6) та якістю (№ П-7), а також договором.

Міністерство економіки України у своєму листі №81-16/71 від 11.10.2005 року також зазначило, що Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю і якістю, затверджені постановами Державного арбітражу Союзу РСР від 15.06.1965р №П-6 і від 25.04.1966 року №П-7 застосовуються у разі, коли сторони не визначають у договорі порядок приймання-передачі продукції. Зокрема, на думку Мінекономіки, повне застосування зазначених інструкцій Державного арбітражу Союзу РСР не є обов'язковим у разі, коли відповідно до положень Цивільного кодексу України сторони договору на власний розсуд урегулювали питання щодо порядку приймання-передачі продукції.

Також, пунктом 1 Інструкції № П-7 передбачено, що ця Інструкція застосовується у всіх випадках, коли стандартами, технічними умовами, основними і особливими умовами поставки або іншими обов'язковими для сторін правилами не встановлено інший порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю і комплектністю, а також тари під продукцією чи товарами.

Оскільки матеріали справи не містять доказів узгодження сторонами умов щодо приймання товару за якістю, підлягають застосуванню положення вищевказаних Інструкцій №П-6 та № П-7.

Відповідно до п. 16 Інструкції П-7 при виявленні невідповідності якості, комплектності, маркування продукції, тари або упаковки вимогам стандартів, технічним умовам, договору або даним, зазначеним у маркуванні і супровідних документах, що посвідчують якість продукції, покупець зобов'язаний призупинити прийом продукції і скласти акт, в якому зазначити характер виявлених дефектів, а також викликати для участі при прийманні продукції представника постачальника.

За результатами приймання продукції за якістю та комплектністю з участю представників, складається акт про фактичну якість та комплектність товару, в якому зазначається прізвища, ініціали осіб, які приймали участь в прийманні продукції за якістю та в складанні акта, місце їх роботи, посади, дата та номер документа про повноваження представника на участь в прийманні продукції за якістю та комплектністю; дата та номер телеграми (телефонограми) про виклик представника виробника (відправника) або відмітка про те, що виклик представника виробника (відправника) основними та особовими умовами поставки, іншими обов'язковими правилами або договором не передбачений, тощо (п. 29 Інструкції П-7).

Відповідно до п. 30 Інструкції П-7 акт повинен бути підписаний усіма особами, які брали участь в перевірці якості та комплектності продукції. Особа, яка не згодна зі змістом акту, зобов'язана підписати його із застереженням про свою незгоду і викласти свою думку. В акті перед підписом осіб, які брали участь у прийманні, повинно бути зазначено, що ці особи попереджені про те, що вони несуть відповідальність за підписання акту, що містить дані, які не відповідають дійсності.

До акта, складеного в порядку, передбаченому п. 29 цієї Інструкції, мають бути додані: а) документи виробника (відправника), що засвідчують якість і комплектність продукції; б) пакувальні ярлики з тарних місць, в яких встановлено неналежну якість і некомплектність продукції; в) транспортний документ (накладна, коносамент); г) документ, що засвідчує повноваження представника, виділеного для участі у прийманні; г1) акт складений відповідно до пункту 16 цієї інструкції; д) акт відбору зразків (проб) і висновок за результатами аналізу (випробування) відібраних зразків (проб); є) інші документи, що можуть свідчити про причини псування (погіршення) якості продукції або її некомплектність (п. 31 Інструкції П-7).

Таким чином, маючи сумніви відносно якості товару, відповідач зобов'язаний був, зокрема, зупинити подальше приймання продукції, скласти акт у відповідності до вимог Інструкції П-7 та викликати представника відправника для здійснення подальшого приймання товару, але не вчинив відповідних дій.

Позивач не призупинив приймання електродвигуна, не викликав представника відповідача для приймання та огляду поставленого товару 25 липня 2016 року та складання акту обстеження електродвигуна 4АМ280 М4 ІМ 1081 (132 квт: 1500 об/хв.) від 25 липня 2015 року.

Зміст складеного позивачем акту від 25 липня 2015 року, на який посилається позивач як на підтвердження своїх доводів щодо неналежної якості товару не відповідає вимогам, передбаченим п. п. 29, 30 вказаної Інструкції та не містить документів, передбачених п. 31 Інструкції № П-7.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, у звязку з чим апеляційна скарга Приватного підприємства "Електрі" не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а рішення Господарського суду Харківської області від 20 грудня 2016 року у справі №922/3910/16 підлягає залишенню без змін.

У відповідності до ст. 49, ч. 2 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, вирішуючи питання про перерозподіл судового збору пропорційно задоволеним вимогам, враховуючи приписи абз. 4 п. 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21 лютого 2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" з огляду на те, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції в силі, судові витрати за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 99, 101, п.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 20 грудня 2016 року у справі №922/3910/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повна постанова складена 23 лютого 2017 року.

Головуючий суддя Камишева Л.М.

Суддя Бородіна Л.І.

Суддя Пелипенко Н.М.