ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2017 р. Справа № 907/583/16

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді Давид Л.Л.

суддів Гриців В.М.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Оштук Н.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства Ужгородська взуттєва фабрика за вих. № 213 від 25.11.2016 (вх. № апеляційного суду 01-05/5660/16 від 01.12.2016 )

на рішення господарського суду Закарпатської області від 10.11.2016

у справі № 907/583/16 (суддя Кривка В.П.)

за позовом ОСОБА_2 акціонерного товариства Комерційний ОСОБА_3, м. Київ

до відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства Ужгородська взуттєва фабрика, м. Ужгород

про стягнення суми 381 793,44 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не зявились.

від відповідача: не зявились.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 10.11.2016 у справі № 907/583/16 (суддя Кривка В.П.) позов задоволено повністю, стягнуто з ОСОБА_2 акціонерного товариства Ужгородська взуттєва фабрика, м. Ужгород на користь ОСОБА_2 акціонерного товариства Комерційний індустріальний ОСОБА_3, м. Київ, 04053 суму 379 000,11 грн., в т.ч. 299 980 грн. заборгованості за кредитом, 43 030,48 грн. - суму заборгованості за процентами, 35 989,63 грн. суми пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, а також суму 5 685,16 грн. у відшкодування сплаченого судового збору.

Відповідач ПАТ Ужгородська взуттєва фабрика, не погодившись з винесеним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Закарпатської області від 10.11.2016 у справі № 907/583/16 і прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Скаржник посилається зокрема на те, що при прийнятті оскаржуваного рішення місцевий господарський суд не врахував того, що факт отримання Відповідачем кредиту взагалі не доведений Позивачем, а кредитний договір, який є предметом позову, відповідно до ст. 207,208, 1055 ЦК України є неукладеним.

Крім того, в апеляційній скарзі, Апелянт зазначає про те, що додані Позивачем до позовної заяви додатки не засвідчені належним чином або ж не засвідчені взагалі, що не давало суду підстави дійти висновку про їх допустимість.

У поданому 13.12.2016 суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу від 12.12.2016 вих. № 11-2398/7-2016 Позивач просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - без змін, з підстав його правомірності та обґрунтованості.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 02.12.2016 поновлено строк на подання апеляційної скарги ОСОБА_2 акціонерному товариству Ужгородська взуттєва фабрика за вих. №213 від 25.11.2016 (вх. № апеляційного суду 01-05/5660/16 від 01.12.2016) на рішення господарського суду Закарпатської області від 10.11.2016 у справі № 907/583/16.

Ухвалою суду від 02.12.2016 прийнято апеляційну скаргу ПАТ Ужгородська взуттєва фабрика за вих. №213 від 25.11.2016 (вх. № апеляційного суду 01-05/5660/16 від 01.12.2016 ) на рішення господарського суду Закарпатської області від 10.11.2016 у справі № 907/583/16 та призначено до розгляду в судовому засіданні 13.12.2016.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 13.12.2016 розгляд апеляційної скарги відкладено на 17.01.2017.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 23.01.2017 у звязку із перебуванням судді Гриців В.М. у відпустці та тимчасовою непрацездатністю судді Кордюк Г.Т., враховуючи п. 2.3.25 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України № 25 від 02.04.2015, розгляд справи № 907/583/16 призначено на 31.01.2017.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 31.01.2017 продовжено строк розгляду справи № 907/583/16 в порядку ч. 3 ст. 69 ГПК України на пятнадцять днів та відкладено розгляд апеляційної скарги на 14.02.2017.

У судове засідання від 14.02.2017 уповноважені представники Сторін не зявилися, про причини неявки суду не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце судового засідання, судом їхня участь обовязковою не визнавалася.

З огляду на те, що Сторони належним чином повідомлені про час, місце розгляду апеляційної скарги, а в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття законного та обґрунтованого рішення, судова колегія дійшла до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представників Сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 99 ГПК України у судовому засіданні 14.02.2017 оголошено вступну та резолютивну частини постанови Львівського апеляційного господарського суду.

У відповідності до ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи та апеляційної скарги, оцінивши зібрані по них докази, заслухавши пояснення представників сторін, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку що рішення господарського суду Закарпатської області від 10.11.2016 у справі № 907/583/16 підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом і це вбачається з матеріалів справи, 30.11.2016 між ПАТ Комерційний ОСОБА_3 та ПАТ Ужгородської взуттєвої фабрики було укладено договір №36/15 про надання овердрафту за поточним рахунком, за яким Позивач надав Відповідачу короткостроковий кредит, шляхом оплати за рахунок коштів Позивача з поточного рахунку відповідача №1356 його розрахункових документів на суму, що перевищує залишок коштів на такому рахунку з максимальним лімітом 300 000 грн., за умовами якого ОСОБА_3 зобов'язується надати Позичальнику овердрафт на умовах Договору, а Позичальник зобов'язується погашати заборгованість за овердрафтом, нарахованими процентами та іншими платежами згідно з Договором.

Договором встановлений максимальний ліміт овердрафту на суму 300 000 грн. та максимальний 30 денний строк безперервного користування овердрафтом. Початком періоду безперервного користування овердрафтом вважається перший день, починаючи з якого виникла та безперервно існувала заборгованість Позичальника за овердрафтом. Датою закінчення періоду безперервного користування овердрафтом вважається день, по закінченні якого на поточному рахунку зафіксована відсутність заборгованості позичальника за овердрафтом. (п.1.2.,1.3. Договору). Кінцевим терміном користування овердрафтом визначено 28.11.2016 (п. 1.4. Договору).

У випадку, якщо позичальник користується траншем овердрафту строком до 14 календарних днів включно, Позичальник сплачує Банку проценти за його використання у розмірі 26 процентів річних від суми фактичної заборгованості за Овердрафтом, а у випадку якщо позичальник користується траншем овердрафту строком до 30 календарних днів включно - Позичальник сплачує 27 процентів річних від суми фактичної заборгованості за Овердрафтом.

У разі прострочення терміну погашення Траншу Овердрафту, визначеного в п. 1.3 Договору, Позичальник, починаючи з першого дня прострочки, сплачує Банку процентну ставку за його використання у розмірі 37 процентів річних від суми простроченої заборгованості за Овердрафтом.

Надалі, між сторонами були укладені додаткові угоди №1 від 19.02.2016 та №2 від 22.04.2016 до договору № 36/15 від 30.11.2016. Як зазначає Позивач, додаткова угода № 2 від 22.04.2016 була підписана між сторонами на звернення Відповідача про продовження максимального строку безпосереднього користування овердрафтом.

Зокрема, умовами додаткової угоди № 2 від 22.04.2016 було передбачено продовження строку максимального безперервного користування овердрафтом, наданим 16.03.2016, у розмірі 300 000 грн. до 30.04.2016.

Засобами електронної пошти Відповідач направив Позивачу лист із проханням провести реструктуризацію заборгованості за договором № 36/15 про надання овердрафту за поточним рахунком від 30.11.2015 строком на 12 місяців (а.с. 63)

Як зазначає позивач в позовній заяві, ним було запропоновано Відповідачу надати детальний графік погашення боргу, проте ця вимога була залишена останнім без належного реагування.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи виписках по особовому рахунку Відповідача № 1356 Позивач на виконання умов договору № 36/15 від 30.11.2015 надав 16.03.2016 Відповідачу овердрафт у розмірі 300 000 грн., строком користування до 30.04.2016, з суми якого Відповідачем 12.05.2016 було погашено 20 грн. (а.с. 35-62).

Як зазначено Позивачем в позовній заяві, Відповідач своїх зобовязань щодо погашення овердрафту в розмірі 299 980 грн. до 30.04.2016 за умовами договору № 36/15 від 30.11.2015 (із внесеними змінами) не виконав, що слугувало підставою для звернення з позовом до суду про стягнення суми основного боргу, несплачених процентів за користування кредитом та суми нарахованої пені.

При перегляді рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку, судова колегія керувалася наступним:

Частиною 1 статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст.628 ЦК України).

Відповідно до Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку комерційних банків України, затвердженої Постановою Правління НБУ № 388 від 21.11.1997, овердрафт - це короткостроковий кредит, що надається клієнту понад його залишок на поточному рахунку в цьому банку в межах заздалегідь обумовленої суми шляхом дебетування його рахунка.

Договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (ст. 11, 626 ЦК України), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до договору (ст. 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст. 525 ЦК України).

У відповідності до ст.ст. 1048, 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) та сплатити відсотки за користування коштами у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з приписами ч.ч. 1 та 2 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Позивач (банк) свої зобов'язання за договором № 36/15 від 30.11.2015 виконав у повному обсязі, надавши Відповідачу (позичальнику) можливість використовувати овердрафт з поточного рахунку в межах 300 000 грн., що підтверджується випискою по рахунку, натомість Відповідач, в порушення взятих на себе зобов'язань за договором, своєчасно не сплачував нараховані проценти та не погасив овердрафт у максимальний строк безперервного користування, тобто до 30.04.2016.

Як вбачається з матеріалів справи та зазначає Позивач в листі від 02.02.2017 № 11-253/1, Відповідач, починаючи з 13.04.2016, припинив сплачувати проценти за овердрафтом та 30.04.2016 не виконав свого обовязку щодо повного погашення заборгованості за кредитним договором.

Стосовно доводів Скаржника про те, що факт отримання Відповідачем кредиту взагалі не доведений Позивачем, а кредитний договір, який є предметом позову, відповідно до ст.ст. 207, 208, 1055 ЦК України є неукладеним, судова колегія зазначає наступне:

У відповідності до умов кредитного договору від 30.11.2015, Відповідач у випадку відсутності власних коштів на поточному рахунку, проводить оплату своїх платежів за рахунок коштів Позивача. При цьому, Відповідач має право користуватись коштами Позивача протягом 30 днів із дати проведення такої оплати, після чого повинен забезпечити надходження цих коштів на свій поточний рахунок (п. 5.1.). Як вбачається з наявної в матеріалах справи виписки з рахунку Відповідача № 1356, в ній за дебетом рахунку відображені операції Відповідача, які проведені за рахунок коштів Позивача, а за кредитом рахунку операції Відповідача проведені за рахунок власних коштів.

Як вбачається з матеріалів справи, Відповідач під час розгляду справи в суді першої інстанції жодним чином не заперечував факт наявності боргу за договором № 36/15 про надання овердрафту за поточним рахунком від 30.11.2015. Більше того, під час розгляду справи в суді першої інстанції Відповідач звертався до Позивача з листом від 02.11.2016 із проханням провести реструктуризацію заборгованості за договором № 36/15 про надання овердрафту за поточним рахунком від 30.11.2015 строком на 10 місяців (а.с.а.с. 107, 108).

На лист від 02.11.2016 Позивач запропонував Відповідачу умови надання розстрочки на погашення заборгованості за договором № 36/15 про надання овердрафту за поточним рахунком від 30.11.2015 в разі виконання ним певних дій, на що останній погодився, що підтверджується гарантійним листом Відповідача від 09.11.2016 (а.с. 109).

Окрім цього, судова колегія зазначає, що факт отримання суми кредиту за договором № 36/15 від 30.11.2015 підтверджується самим Відповідачем в листі № 166 від 29.08.2016, адресованому Позивачу з проханням про реструктуризацію заборгованості по кредиту згідно договору № 36/15 строком на 12 місяців.

Крім того, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, Позивач подав суду належним чином засвідчені копії листів Відповідача №10 від 25.01.2017, № 16 від 30.01.2017, адресованих йому, в яких ПАТ «Ужгородська взуттєва фабрика» визнає суму заборгованості по кредиту згідно договору № 36/15 про надання овердрафту за поточним рахунком від 30.11.2015 в розмірі 381 793,44 грн. та просить надати розстрочку заборгованості на 8 місяців (а.с. 204,205).

Виходячи із наведених обставин та вищевказаних положень законодавства, висновок місцевого господарського про стягнення з Відповідача заборгованості за договором про надання овердрафту № 36/15 від 30.11.2015 (з урахуванням часткового погашення) у розмірі 299 980 грн. основного боргу та 43 030,48 грн. заборгованості за простроченими процентами за період користування кредитом є правомірним та обґрунтованим. Відповідачем у встановленому порядку належними та допустимими доказами не спростована та не заперечена зазначена вище сума заборгованості.

У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. При цьому неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, а в даному випадку її стягнення заявлено за порушення строків виконання зобовязань з повернення кредитних коштів.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

При невиконанні зобовязань по погашенню заборгованості за Овердрафтом та/або по сплаті процентів та комісій у строки, встановлені цим Договором Позичальник сплачує Банку на його письмову вимогу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми невчасно виконаного (невиконаного) зобовязання за кожний день прострочки, при цьому пеня нараховується щоденно, а також підвищену процентну ставку за користування Овердрафтом у розмірі 37 процентів річних (п. 7.1 Договору).

Перевіривши проведений позивачем, розрахунок пені Львівський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що стягненню з Відповідача підлягає 35 989,63 грн. пені. Скаржник свого контррозрахунку пені, який був би іншим, суду апеляційної інстанції не подав.

Стосовно доводів, викладених в апеляційній скарзі про те, що додані Позивачем до позовної заяви додатки не засвідчені належним чином або ж не засвідчені взагалі, що не давало суду підстави дійти висновку про їх допустимість, судова колегія зазначає наступне:

Відповідно до ч. 2 ст. 36 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Згідно з п. 2.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 № 18, копії, які видаються підприємствами, установами, організаціями та їх об'єднаннями усіх форм власності, повинні бути засвідчені з додержанням вимог п. 5.27 Національного стандарту України "Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації". Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003", затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 № 55.

Згідно з п. 5.27 наказу Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 № 55, яким затверджено Національний стандарт України Державної уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації "Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003" (далі - стандарт), визначено порядок засвідчення копій документів, а саме: відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

Як вбачається з матеріалів справи, додані Позивачем до позовної заяви копії та фотокопії документів є засвідчені належним чином, оскільки на них проставлена відмітка «З оригіналом згідно», особистий підпис особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, та дати засвідчення копії.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що скаржником у справі не доведено обставини, на які він покликається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

У відповідності до вимог ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що доводами апеляційної скарги правомірності висновків суду першої інстанції не спростовано, обставини, які відповідно до статті 104 ГПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції, в порядку статтей 33, 34 ГПК України, Апелянтом не доведено, а оскаржуване судове рішення прийняте у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, фактичними обставинами та матеріалами справи, апеляційний господарський суд підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого господарського суду не вбачає.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу залишено без задоволення, витрати по сплаті судового збору за перегляд рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку, у відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України відносяться на Скаржника.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства Ужгородська взуттєва фабрика за вих. № 213 від 25.11.2016 (вх. № апеляційного суду 01-05/5660/16 від 01.12.2016 ) залишити без задоволення, а рішення господарського суду Закарпатської області від 10.11.2016 у справі № 907/583/16 без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

3. Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 15.02.2017

Головуючий суддя Л.Л. Давид

Суддя В.М.Гриців

Суддя Г.Т.Кордюк