ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 року Справа № 910/13163/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Стратієнко Л.В.
суддів Кондратової І.Д. Нєсвєтової Н.М.
за участі представників: позивача: відповідача: Новіков С.Ю. Кравчик С.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Київенерго"
на рішення та постановуГосподарського суду м.Києва від 20 вересня 2016 р. Київського апеляційного господарського суду від 28 листопада 2016 р.
у справі№ 910/13163/16
за позовомпублічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Київтрансгаз"
допублічного акціонерного товариства "Київенерго"
про стягнення 506 783,55 грн.
ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 р. позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про 506 783,55 грн., з яких 474 329,37 грн. пені та 32 454,18 грн. 3% річних за несвоєчасну оплату послуг з транспортування газу за договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № від 01.11.2012 року.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 20.09.2016 р. (суддя Турчин С.О.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.11. 2016 р. (головуючий - Коршун Н.М., судді - Зеленін В.О., Ткаченко Б.О.) позов задоволено. Стягнуто з ПАТ "Київенерго" на користь ПАТ "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Київтрансгаз" 32 454,18 грн.3% річних, 474 329,37 грн. пені та 7 601,75 грн. витрат зі сплати судового збору.

В касаційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постановлені у справі судові рішення та постановити нове, яким у позові відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарськими судами, 01.11.2012 року між ДК "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України" в особі філії УМГ "Київтрансгаз" (газотранспортне підприємство) та ПАТ "Київенерго" (замовник) було укладено договір № на транспортування природного газу магістральними трубопроводами, за умовами якого газотранспортне підприємство зобов'язується надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій, а замовник зобов'язується внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами у розмірі, у строки та порядку, передбачені умовами договору.

Відповідно до п. 2.2 договору замовник передає газотранспортному підприємству газ в загальному потоці в підтверджених обсягах у пунктах приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи газотранспортного підприємства.

Згідно з п. 3.1 договору, послуги з транспортування газу оформлюються газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами (далі - акти наданих послуг).

Пунктами 3.2, 3.3 договору встановлено, що газотранспортне підприємство до п'ятнадцятого числа місяця, наступного за звітним, направляє замовнику два примірники акта наданих послуг за звітний місяць, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою газотранспортного підприємства. Замовник протягом двох днів з дати одержання акта наданих послуг зобов'язується повернути газотранспортному підприємству один примірник оригіналу акта наданих послуг, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою замовника, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг.

У п. 3.4 договору сторони узгодили, що акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника з газотранспортним підприємством.

За умовами п. 5.4 договору вартість фактично наданих газотранспортним підприємством замовнику послуг за звітний місяць визначається на підставі акта наданих послуг.

Пунктом 5.5 договору сторони передбачили, що оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється замовником (крім гарантованого постачальника) шляхом перера хування грошових коштів на рахунок газотранспортного підприємства на умовах 100 відсотків попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу. Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Додатковою угодою № 8 від 17.11.2015 року сторони дійшли згоди викласти п. 1.3 договору в наступній редакції: "Річний плановий обсяг транспортування природного газу замовника протягом 2016 року складає 2 267 230 тис. куб. м., у тому числі по місяцях: січень - 379 565 тис. куб. м.

Пунктом 11.1. договору, в редакції додаткової угоди №8 від 17.11.2015 визначено, що договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та укладається на строк до 31 грудня 2016 року.

Позивач у січні 2016 року надав відповідачу послуги з транспортування природного газу на суму 47 118 073,79 грн., що підтверджується актом № 01-16- від 31.01.2016 року наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами, підписаним та скріпленим печатками обох сторін.

Проте, у зв'язку із тим, що відповідач несвоєчасно здійснював оплату за надані позивачем послуги, останній за період з 21.02.2016 року по 10.03.2016 року нарахував 3% річних у розмірі 32 454,18 грн. та пеню у розмірі 474 329,37 грн.

Задовольняючи позов, місцевий господарський суд, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідно до ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Оскільки п.5.5 договору встановлено обов'язок відповідача оплатити отримані послуги до двадцятого числа місяця, наступного за розрахунковим, то суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про початок прострочення зобов'язання з 21.02.2016 р.

Доводи касаційної скарги про необхідність застосування при визначенні строку прострочення правил ч.5 ст. 254 ЦК згідно якої, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день, є безпідставними, оскільки вказане правило стосується строку, а умовами договору був визначений термін оплати, адже договір містить посилання на календарну дату - двадцяте число місяця, що відповідає поняттю "термін", викладеному в ч.2 ст. 252 ЦК - термін визначається календарною датою.

Також не має правового значення для правильного вирішення спору укладення сторонами графіку погашення заборгованості станом на 11.03.2016 р. відповідача перед позивачем, оскільки позивач просив стягнути пеню та річні за період, що передував укладенню графіку - з 21.02.2016 р. по 10.03.2016 р., а відповідно до ч.3 ст. 653 ЦК України у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Належних доказів, що графік погашення заборгованості був укладений 09.03.2016 р. відповідач суду не надав.

Доводи касаційної скарги про неправильне обрахування 3% річних та пені зв'язку з діленням добутку суми боргу, подвійної ставки НБУ у період прострочення, кількості днів прострочення на 365 днів замість 366 днів також є необгрунтованим, оскільки суми були обраховані позивачем, виходячи саме з 366 днів у році, а різниця в розрахунках сторін обумовлена тим, що позивач період прострочення обраховував з 22.02.2016 р. замість 21.02.2016 р.

Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують і підстав для скасування судових рішень не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119- 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Київенерго" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 20 вересня 2016 р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 28 листопада 2016 року у справі за № 910/13163/16 - без змін.

Головуючий, суддя Л. Стратієнко
Суддя І. Кондратова
Суддя Н. Нєсвєтова