ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" лютого 2017 р. Справа № 909/837/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Марка Р.І

суддів Орищин Г.В.

ОСОБА_1

за участю представників:

від прокуратури: ОСОБА_2;

від позивача: не зявився;

від відповідача-1: не зявився;

від відповідача-2: ОСОБА_3;

від третьої особи-1: ОСОБА_4;

від третьої особи-2: не зявився;

розглянувши апеляційну скаргу Першого заступника керівника Івано-Франківської місцевої прокуратури вих.№08-266 вих.-16 від 26.12.2016 року (вх. № 01-05/212/17 від 16.01.2017р.).

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 13.12.2016р.

у справі № 909/837/16, суддя Фрич М.М.

за позовом: Першого заступника керівника Івано-Франківської місцевої прокуратури в інтересах ОСОБА_5 освіти і науки Івано-Франківської міської ради

до відповідача 1: Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради

до відповідача 2: Публічного акціонерного товариства "Укртелеком"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1: ОСОБА_5 комунальних ресурсів Івано-Франківської міської ради

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 2: Івано-Франківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №6 ім. І.Ревчука

про: визнання незаконним рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, визнання недійсним договору оренди нежитлових приміщень та зобов'язання повернути за актом прийому-передачі орендованого майна вартістю 131 700 грн.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 13.12.2016р. в задоволені позовних вимог Першого заступника керівника Івано-Франківської місцевої прокуратури в інтересах ОСОБА_5 освіти і науки Івано-Франківської міської ради до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та до публічного акціонерного товариства "Укртелеком" Івано-Франківської філії ПАТ "Укртелеком", треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5 комунальних ресурсів Івано-Франківської міської ради та Івано-Франківська загальноосвітня школа I-III ступенів №6 ім. І. Ревчука про визнання незаконним рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради в частині надання ВАТ "Укртелеком" дозволу на укладення з виконавчим комітетом міської ради договору оренди нежитлового приміщення площею 27.16 кв. м., що розташовані в будівлі загальноосвітньої школи №6 мікрорайону Опришківці за адресою: вул. Джерельна, 2А, визнання недійсним договору оренди нежитлових приміщень №ДО-3107 від 22.05.2007 року та зобов'язання ПАТ "Укртелеком" в особі Івано-Франківської філії повернути виконавчому комітету Івано-Франківської міської ради за актом прийому-передачі приміщення площею 27, 16 кв. м., розташовані у будівлі ЗОШ №6, за адресою м. Івано-Франківськ, вул. Джерельна, 2А, вартістю 131 700 грн. - відмовлено.

Не погодившись з рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 13.12.2016р., Першого заступника керівника Івано-Франківської місцевої прокуратури звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, вих.№08-266 вих.-16 від 26.12.2016 року (вх. № 01-05/212/17 від 16.01.2017р.), в якій просить рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 13.12.2016р. скасувати та прийняте нове рішення, яким позовні вимоги задоволити повністю.

Свої доводи скаржник аргументує, зокрема тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права. Наголошує на те, що судом було неправомірно задоволено клопотання виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та ПАТ «Укртелеком» про застосування строків позовної давності та відмовлено в задоволені позову у звязку із спливом позовної давності, оскільки департамент освіти і науки Івано-Франківської міської ради в інтересах якого прокурором було подано позовну заяву, довідався або міг довідатися про порушення свого права тільки у 2015р., відповідно строки позовної давності не є пропущеними.

Згідно автоматичного розподілу справ КП "Документообіг господарських судів", 16.01.2017р. справу за № 909/837/16 розподілено до розгляду судді доповідачу Марку Р.І., у складі колегії суддів Орищин Г.В. та Данко Л.С.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 18.01.2017р. апеляційну скаргу Першого заступника керівника Івано-Франківської місцевої прокуратури прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 30.01.2017р.

На адресу канцелярії суду надійшли пояснення з приводу апеляційної скарги Першого заступника прокурора Івано-Франківської області № 14/34.3-02/52 від 26.01.2017р. (вх. № 01-04/652/17 від 30.01.17) в якому третя особа-1 просить рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 13.12.2016р. у даній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Від відповідача 1 на адресу канцелярії суду надійшов відзив на апеляційну скаргу № 59/11.1-05/14в (вх. № 01-04/653/17 від 30.01.17),в якому останній просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Від відповідача 2 на адресу канцелярії суду надійшов відзив на апеляційну скаргу № 13/17ю-1 від 25.01.2017р. (вх. № 01-04/658/17 від 30.01.17), в якому ПАТ «Укртелеком» просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 30.01.2017р. в порядку ст. 77 ГПК України відкладено розгляд справи № 909/837/16 на 13.02.2017р. з підстав, викладених у даній ухвалі суду.

На адресу канцелярії суду від прокуратури надійшло додаткове пояснення на відзив у даній справі (вх..№01-04/1130/17 від 13.02.2017), в якому останній просить рішення першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення яким позовні вимоги задоволити повністю.

В судове засідання 13.02.2017 року прибули прокурор, представники відповідача 2 та третьої особи-1, які надали пояснення по суті спору, а також пояснення з питань, що виникли в процесі розгляду апеляційної скарги.

Позивач та третя особа-2 участі своїх уповноважених представників в судовому засіданні не забезпечили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до п.3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що ухвалою суду про призначення справи до розгляду явку представників сторін в судове засідання не визначено обов'язковою, сторони належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, відтак, не були позбавлені конституційного права на захист охоронюваних законом інтересів, а у справі міститься достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги по суті, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду вирішила апеляційну скаргу розглянути за відсутності представників позивач та третьої особи-2.

Відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 99 ГПК України у судовому засіданні 13.02.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови Львівського апеляційного господарського суду.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, які підтримали свою позицію, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що вимоги апеляційної скарги слід задоволити, з огляду на наступне.

Статтею 1 Господарського процесуального кодексу України та статтями 15, 16 Цивільного кодексу України визначено право на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів держави.

Відповідно до ст. 121 Конституції України, на органи прокуратури покладено представництво інтересів держави в суді у випадках визначених законом.

В силу положень ч. 3 ст. 23 ЗУ Про прокуратуру прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Встановивши наявність у позивача суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Як зазначив прокурор у позовній заяві, підставою для представництва інтересів держави в даному випадку послужило використання майна навчального закладу не за цільовим призначенням, що в свою чергу завдає шкоди інтересам держави, щодо ефективного та сталого виховання і навчання дітей, збереження мережі навчальних закладів, а відтак порушує інтереси держави.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №228 від 22.05.2007 року надано дозвіл ВАТ "Укртелеком" на укладення договору оренди нежитлових приміщень площею 27,16 кв. м., які розташовані в будівлі загальноосвітньої школи №6 мікрорайону Опришківці за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Джерельна, 2-А для встановлення абонентського виносу ЦАТС.

На підставі вказаного рішення між виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради та відкритим акціонерним товариством "Укртелеком" укладено договір оренди нежитлових приміщень №ДО-3107 від 22.05.2007 року, відповідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлові приміщення площею 27,16 кв. м., розташовані на першому поверсі в будівлі загальноосвітньої школи №6 мікрорайону Опришківці за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Джерельна, 2А, яка перебуває на балансі управління освіти і науки міськвиконкому.

Згідно ч. 1 та ч. 4 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.144 Конституції України - органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Статтею 20 Господарського кодексу України встановлено, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

У роз'ясненні президії Вищого арбітражного суду України від 26.01.2000 № 02-5/35 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів" зазначено, що підставами для визнання акта недійсним є його невідповідність вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку із прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову. Вказаний принцип закріплено у статті 16 Цивільного кодексу України та статті 1 Господарського процесуального кодексу України, які передбачають, що кожна особа має право на захист свого порушеного права чи охоронюваних законом інтересу.

Відповідно до п.10 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" - акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Частиною 5 ст.63 Закону України "Про освіту" передбачено, що об'єкти освіти і науки, що фінансуються з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов'язані з навчальним та науковим процесом, не підлягають приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням.

Закон України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення" зобов'язує органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, власників і адміністрації навчально-виховних закладів при здійсненні навчально-виховних процесів дотримуватись вимог санітарних норм. Державні санітарні правила і норми /ДСанПІН 5.5.2.008-01/, затверджені постановою Головного державного санітарного лікаря України № 63 від 14.08.2001р. не дозволяють здачу в оренду 1/території, 2/будівель, 3/приміщень, 4/обладнання підприємствам, установам, організаціям та іншим юридичним та фізичним особам для використання, що не пов'язано з навчально-виховним процесом.

Проаналізувавши подані документи, які засвідчують право власності та технічні показники споруди, яка оспорюється, а саме: нежитлове приміщеня площею 27,16 кв. м., розташованого в будівлі загальноосвітньої школи №6 мікрорайону Опришківці за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Джерельна, 2-А, колегія суддів вбачає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до технічного паспорта (номер інвентаризаційної справи 11066), відповідно до якого громадський будинок за адресою: вул. Джерельна, 2А, м. Івано-Франківськ за призначенням є школою, державного акта на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №134975, який надано Івано-Франківській загальноосвітній школі I-III ступенів №6 імені ОСОБА_6 і відповідно до якого цільове призначення земельної ділянки - обслуговування адміністративно-навчальних будівель і споруд, а також акта обстеження прибудови до котельні в с. Опришківці від 11.03.2002 року, згідно якого передано існуючу прибудову на баланс ЗОШ №6, можна дійти до висновку, що оспорюване нежитлове приміщення належить до Івано-Франківської загальноосвітньої школи I-III ступенів №6 імені ОСОБА_6. Тобто, дане приміщення знаходить на території та належать загальноосвітній школі №6 мікрорайону Опришківці. Фінансування навчально-виховного процесу Івано-Франківської загальноосвітньої школи I-III ступенів №6 імені ОСОБА_6 за рахунок бюджетних коштів сторонами не заперечується та визнається як загальновідомий факт.

Враховуючи вищенаведене та проаналізувавши дотримання норм чинного законодавства при прийнятті виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради спірного рішення в частині надання ВАТ "Укртелеком" дозволу на укладення з виконавчим комітетом міської ради договору оренди нежитлового приміщення площею 27,16 кв. м., що розташовані в будівлі загальноосвітньої школи №6 мікрорайону Опришківці за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Джерельна, 2А, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд прийшов до правомірного висновку, що таке рішення в частині надання ВАТ "Укртелеком" дозволу на укладення з виконавчим комітетом міської ради договору оренди нежитлового приміщення суперечить вимогам, Закону України "Про освіту", Закону України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення", а також Державним санітарним правилам і нормам, прийнятих в розвиток наведеного закону.

Окрім того, необхідно зазначити, що приміщення здано в оренду для встановлення абонентського виносу ЦАТС, а отже, таке використання частини приміщення школи не має відношення до виховного процесу навчального закладу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №228 від 22.05.2007 року є таким, що не відповідає вимогам діючого законодавства, а отже відповідно до п.10 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" в наявності підстави для визнання його недійсним.

Щодо вимог зазначених в позовній заяві про те, щоб визнати недійсним договір оренди нежитлових приміщень №ДО-3107 від 22.05.2007 року, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Орендні відносини регулюються Цивільним та Господарським кодексами України, а щодо оренди державного майна та майна, що перебуває в комунальній власності, регулюються також Законом України "Про оренду державного та комунального майна" та іншими законодавчими актами.

Відповідно до ч. 1.ст.759 ЦК України, ч.1 ст. 283 ГК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Як уже було вищенаведено, між виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради та відкритим акціонерним товариством "Укртелеком" укладено договір оренди нежитлових приміщень №ДО-3107 від 22.05.2007 року. Відповідно до п. 1.1 наведеного договору передбачено, що орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлові приміщення площею 27,16 кв. м., розташовані на першому поверсі в будівлі загальноосвітньої школи №6 мікрорайону Опришківці за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Джерельна, 2А, яка перебуває на балансі управління освіти і науки міськвиконкому для встановлення абонентського виносу ЦАТС (п.1.3).

Статтею 4 ЗУ Про оренду державного та комунального майна встановлено перелік обєктів, які можуть і які не можуть бути передані в оренду.

Разом з тим, частиною 3 вказаної статті встановлено, що законодавчими актами України може бути доповнено перелік підприємств, майнові комплекси яких не можуть бути об'єктами оренди.

Частиною 1 ст. 14 ЗУ Про освіту, в редакції, чинній на момент укладення договору оренди, встановлено, що місцеві органи державної виконавчої влади та органи місцевого самоврядування здійснюють державну політику в галузі освіти і в межах їх компетенції, зокрема, забезпечують розвиток мережі навчальних закладів та установ, організацій системи освіти, зміцнення їх матеріальної бази, господарське обслуговування.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 вказаного Закону навчальні заклади, засновані на загальнодержавній або комунальній власності, мають статус державного навчального закладу.

В силу ч.1 ст. 63 ЗУ Про освіту матеріально-технічна база навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти включає будівлі, споруди, землю, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло та інші цінності. Майно навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти належить їм на правах, визначених чинним законодавством.

Поряд з тим, частиною 5 названої статті Закону встановлено, що об'єкти освіти і науки, що фінансуються з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов'язані з навчальним та науковим процесом, не підлягають приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням.

За приписами ч.2 ст.5 Закону України "Про приватизацію державного майна" загальнодержавне значення мають і не підлягають приватизації - об'єкти освіти, а відповідно до ч.2 ст.4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" не можуть бути об'єктами оренди об'єкти державної власності, що мають загальнодержавне значення.

Проаналізувавши умови оспорюваного договору оренди, названі норми законодавства, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що передача відповідачу в оренду приміщення школи для його виробничих потреб для встановлення абонентського виносу ЦАТС, суперечить закону, оскільки в оренду можуть передаватися приміщення навчальних закладів лише для їх використання за цільовим призначенням здійснення навчально-виховного процесу.

В силу ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зазначено, що судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_4 України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що приміщення передано в орендне користування не для використання в навчально-виховному процесі, а тому має місце порушення ст.4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ст.5 Закону України "Про приватизацію державного майна" та ст.63 Закону України "Про освіту".

Наразі таке майно визначено положеннями ч.2 ст.4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", якими, зокрема, заборонено передачу в оренду об'єктів державної власності, що мають загальнодержавне значення і не підлягають приватизації відповідно до ч.2 ст.5 Закону України "Про приватизацію державного майна" (крім пам'яток культурної спадщини, нерухомих об'єктів, які знаходяться на території історико-культурних заповідників).

Статтею 236 ЦК України передбачено, що якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Як вже зазначалось, відповідно до вимог ч.3 ст.207 ГК України, виконання господарського зобов'язання, визнаного судом недійсним повністю або частково, припиняється з дня набрання рішенням законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі, якщо за змістом зобов'язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє.

При цьому слід враховувати, що зобов'язання припиняються на майбутнє не на підставі відповідної вказівки в рішенні суду, а в силу закону, тому при визнанні недійсним правочину (господарського договору) зобов'язання його сторін припиняються на майбутнє з моменту набрання чинності рішення суду про визнання правочину (договору) недійсним.

Отже, зважаючи на вищевикладене та враховуючи встановлені обставини в межах розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про наявність підстав для задоволення позову про визнання недійсним договору оренди, зміст якого суперечить вимогам Закону України "Про освіту", та про зобов'язання повернути спірне приміщення, оскільки таке приміщення загальноосвітнього навчального закладу не може бути об'єктом оренди для використання його у комерційній діяльності.

Договір оренди нежитлових приміщень №ДО-3107 від 22.05.2007 року укладено з порушенням вимог чинного законодавства України, оскільки приміщення навчального закладу не може використовуватись для здійснення господарської (комерційної) діяльності, не пов'язаної з навчальним та науковим процесом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Крім того, статтею 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже, зважаючи на вищевикладене та враховуючи встановлені обставини в межах розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів приходить до висновку, про наявність підстав для задоволення позову про визнання недійсним договору оренди, зміст якого суперечить вимогам Закону України "Про освіту", та про зобов'язання повернути спірне приміщення, оскільки таке приміщення загальноосвітнього навчального закладу не може бути об'єктом оренди для використання його у комерційній діяльності.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо задоволення клопотання про застосування строків позовної давності (вх.№15827/16 від 08.11.2016, вх.№18104/16 від 13.12.2016), в якому посилаються на те, що спірне рішення виконавчого комітету було прийнято, а договір укладено 22.05.2007 року, а відтак строк позовної давності сплинув 22.05.2010 року, та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Частиною 1 ст. 261 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, відповідно до п.1.1 Положення про ОСОБА_5 освіти та науки Івано-Франківської міської ради, зазначена установа є виконавчим органом Івано-Франківської міської ради, який створений відповідно до рішення Івано-Франківської міської ради від 01.12.2015р. № 4-1 «Про затвердження структури виконавчих органів, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів», є підзвітним і підконтрольним міській раді, підпорядковується виконавчому комітету міської ради, міському голові та заступнику міського голови відповідно до розподілу обовязків, та з питань здійснення делегованих йому повноважень підконтрольний департаменту управління освіти і науки Івано-Франківської обласної державної адміністрації.

Майно, яке знаходиться на балансі ОСОБА_5, є комунальною власністю територіальної громади міста Івано-Франківська та перебуває в оперативному управлінні ОСОБА_5(п.1.3 Положення).

Відповідно до п. 1.4. Положення, департамент є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в установах банків, круглу печатку із зображенням Державного герба України і своїм найменуванням, кутовий штамп, бланки зі своїми реквізитами.

Ч.ч. 1, 2, 4 ст. 29 ГПК України встановлено, що прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. Прокурор, який бере участь у справі, несе обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Необхідно зазначити, що у передбачених законом випадках з позовом до господарського суду звернувся прокурор, що не є позивачем, позовна давність обчислюватиметься від дня, коли про порушення свого права і про особу, яка його порушила, довідався або мав довідатися саме позивач, а не прокурор. У такому випадку позивач в даній справі є ОСОБА_5 освіти і науки Івано-Франківської міської ради.

З огляду на вищенаведене, необхідно зазначити, що ОСОБА_5 освіти і науки Івано-Франківської міської ради в інтересах якого прокурором було подано позовну заяву, довідався або міг довідатися про порушення свого права тільки у 2015р, відповідно строк позовної давності не є пропущеним.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно із ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33 та 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга Першого заступника керівника Івано-Франківської місцевої прокуратури вих.№08-266 вих.-16 від 26.12.2016 року підлягає задоволенню, в свою чергу, керуючись п.3 ч.1 ст.104 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду Івано-Франківської області від 13.12.2016р. у справі №909/837/16 слід скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Судові витрати апеляційний суд розподіляє з урахуванням положень ст.ст.44, 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу Першого заступника керівника Івано-Франківської місцевої прокуратури вих.№08-266 вих.-16 від 26.12.2016 року задоволити.

2.Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 13.12.2016р. у справі № 909/837/16 скасувати.

3.Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити.

4. Визнати недійсним рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №2288 від 22.05.2007р. в частині надання дозволу на укладення з виконавчим комітетом міської ради договору оренди нежитлового приміщення площею 27,16 кв. м., розташовані на першому поверсі в будівлі загальноосвітньої школи №6 мікрорайону Опришківці за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Джерельна, 2А.

4. Визнати недійсним договір оренди нежитлових приміщень №ДО-3107 від 22.05.2007р., укладеного між Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради (76004, м.Івано-Франківськ, вул.Грушевського, 21 ідентифікаційний код 04054346) та Відкритим акціонернимо товариством "Укртелеком" (01601, м.Київ, бул.ОСОБА_7, 18, ідентифікаційний код 21560766) в особі Івано-Франківської філії ВАТ "Укртелеком" (76014, м.Івано-Франківськ, вул.Сахарова, 32, ідентифікаційний код 01184835), загальною площею 27,16 кв. м., розташовані на першому поверсі в будівлі загальноосвітньої школи №6 мікрорайону Опришківці за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Джерельна, 2А.

5. Публічному акціонерному товариству "Укртелеком" (01601, м.Київ, бул.ОСОБА_7, 18, ідентифікаційний код 21560766) в особі Івано-Франківської філії ПАТ "Укртелеком" (76014, м.Івано-Франківськ, вул.Сахарова, 32, ідентифікаційний код 01184835) звільнити нежитлове приміщення загальною площею 27,16 кв. м. та повернути його Виконавчому комітетові Івано-Франківської міської ради (76004, м.Івано-Франківськ, вул.Грушевського, 21 ідентифікаційний код 04054346).

6. Стягнути з Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради (76004, м.Івано-Франківськ, вул.Грушевського, 21 ідентифікаційний код 04054346) на користь Прокуратури Івано-Франківської області (отримувач коштів - Державної казначейської служби України у м. Київ, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 03530483, банк отримувача - УДКСУ у м. Івано-Франківську, Івано-Франківської області, код банку отримувача (МФО) - 820172, рахунок отримувача - №3924) 2067, 00 грн. судового збору за розгляд в суді першої інстанції.

7. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (01601, м.Київ, бул.ОСОБА_7, 18, ідентифікаційний код 21560766) в особі Івано-Франківської філії ПАТ "Укртелеком" (76014, м.Івано-Франківськ, вул.Сахарова, 32, ідентифікаційний код 01184835) на користь Прокуратури Івано-Франківської області (отримувач коштів - Державної казначейської служби України у м. Київ, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 03530483, банк отримувача - УДКСУ у м. Івано-Франківську, Івано-Франківської області, код банку отримувача (МФО) - 820172, рахунок отримувача - №3924) 2067, 00 грн. судового збору за розгляд в суді першої інстанції.

8. Стягнути з Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради (76004, м.Івано-Франківськ, вул.Грушевського, 21 ідентифікаційний код 04054346) на користь Прокуратури Івано-Франківської області (отримувач коштів - Державної казначейської служби України у м. Київ, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 03530483, банк отримувача - УДКСУ у м. Івано-Франківську, Івано-Франківської області, код банку отримувача (МФО) - 820172, рахунок отримувача - №3924) 2 273, 79 грн., судового збору за перегляд рішення в апеляційному порядку.

9. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (01601, м.Київ, бул.ОСОБА_7, 18, ідентифікаційний код 21560766) в особі Івано-Франківської філії ПАТ "Укртелеком" (76014, м.Івано-Франківськ, вул.Сахарова, 32, ідентифікаційний код 01184835) на користь Прокуратури Івано-Франківської області (отримувач коштів - Державної казначейської служби України у м. Київ, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 03530483, банк отримувача - УДКСУ у м. Івано-Франківську, Івано-Франківської області, код банку отримувача (МФО) - 820172, рахунок отримувача - №3924) 2 273, 79 грн. судового збору за перегляд рішення в апеляційному порядку.

10. На виконання постанови господарському суду Івано-Франківської області видати наказ у відповідності до ст.116 ГПК України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали даної справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови виготовлений 17.02.2017 р.

Головуючий-суддя Марко Р.І.

Суддя Орищин Г.В.

Суддя Данко Л.С.