ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2017 р.Справа № 924/1298/16

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Субботіної Л.О., розглянувши матеріали справи

за позовом Державної екологічної інспекції у Хмельницькій області м. Хмельницький

до Державної установи "Ізяславська виправна колонія (№31)" м. Ізяслав Хмельницької області

про стягнення 133 677,23 грн. шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу

Представники сторін:

позивача: ОСОБА_1 - представник по довіреності від 03.01.2017р.

відповідача: не з'явився

Рішення приймається 21.02.2017р., оскільки в судових засіданнях 01.02.2017р. та 14.02.2017р. оголошувалась перерва.

В судовому засіданні відповідно до ч. 2 ст. 85 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення

Суть спору: позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 142521,32 грн. шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу. В обґрунтування позовних вимог вказує, що проведеною Державною екологічною інспекцією у Хмельницькій області перевіркою дотримання вимог природоохоронного законодавства встановлено, що відповідач здійснював самовільне водокористування у відсутності дозволу на спеціальне водокористування, чим порушував вимоги ст.ст. 44, 48 Водного кодексу України. Відповідачем в період з 16.06.2014р. по 09.04.2015р. здійснено забір 33245 м.куб. води з підземного водоносного горизонту (довідка Ізяславської виправної колонії №31 від 28.09.2016р. №4370). Шкода, завдана внаслідок вищевказаних дій, становить 142521,32грн. Листом від 27.10.2016р. №4709/06 відповідачу пропонувалось у добровільному порядку відшкодувати заподіяну шкоду, однак, претензія залишена без задоволення, у зв'язку із чим позивач звернувся до суду із даним позовом.

15.02.2017р. від позивача надійшов лист №544/06 від 14.02.2017р., в якому позивач зменшує позовні вимоги та просить стягнути з відповідача 133 677,23 грн. шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу на користь держави та зарахувати за реквізитами, вказаними у позовній заяві.

За своїм змістом вказаний лист є заявою про зменшення розміру позовних вимог.

Згідно ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Подана позивачем заява не суперечить діючому законодавству, не порушує охоронювані законом права, свободи та інтереси інших осіб та підписана уповноваженою особою (представником за довіреністю від 03.01.2017р. ОСОБА_1 ), тому судом приймається.

Таким чином, предметом спору по справі є стягнення 133 677,23 грн. шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги, з урахуванням заяви про їх зменшення, підтримує, вважає правомірними та обґрунтованими.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, до суду надіслав лист №521 від 20.02.2017р., в якому просить суд розглядати справу без його участі. Також вказує, що не визнає позовні вимоги, оскільки в матеріалах проведеної перевірки відсутні документи, які б вказували на фактичний обсяг забору води з підземного водоносного горизонту. Дані, що вказані в довідці №4370 від 28.09.2016р. неможливо брати до уваги, оскільки даний документ не містить підпису керівника. Тому вважає, що позивач не мав законних підстав для нарахування збитків. Зазначає, що у листі до суду № 465 від 13.02.2017р. вказано загальний обсяг споживання води в установі за період з 16.04.2014р. по 09.04.2015р., а не кількість забраної води із підземного водоносного горизонту. Крім того, вказує, що під шкодою, завданою навколишньому природному середовищу, природним ресурсам розуміють погіршення якісного стану навколишнього природного середовища в цілому, окремих природних ресурсів. Необхідною умовою виникнення зобов'язань щодо відшкодування заподіяної шкоди є наявність самої шкоди. Шкода може виявлятись у різних формах: забруднення навколишнього природного середовища, виснаження окремих природних ресурсів, руйнування окремих екологічних зв'язків та систем, шкода завдана здоров'ю і майну фізичних і юридичних осіб, завдання збитків природокористувачам та інше. Відповідач не здійснював будь-яких дій, які б могли завдати шкоди навколишньому природному середовищу.

В письмових поясненнях №171 від 16.01.2017р. відповідач вказував, що установа не мала можливості припинити забір води із підземного водоносного горизонту, оскільки це б призвело до порушення прав засуджених та погіршило стан їх утримання. Зазначав, що відповідач не використовує водні ресурси для господарської діяльності, спрямованої на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах. Використання водних ресурсів здійснюється виключно для забезпечення питних і санітарно-гігієнічних потреб засуджених. Згідно положень Податкового кодексу України, а саме ст. 255.4 рентна плата за спеціальне водокористування в даному випадку не справляється, у зв'язку із чим вважає нарахування розміру шкоди безпідставним.

Суд під час розгляду матеріалів справи встановив наступне:

У відповідності до наказу Міністерства юстиції України №3679/19/5 від 15.12.2016р. державну установу "Ізяславська виправна колонія Державної пенітенціарної служби України у Хмельницькій області (№31)" перейменовано у державну установу "Ізяславська виправна колонія (№31)".

Державна установа "Ізяславська виправна колонія (№31)" є юридичною особою, що включена до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, що підтверджується відповідним витягом.

07.09.2016р. Державною екологічною інспекцією у Хмельницькій області проведено перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами, про що складено акт №139/02 від 07.09.2016р. Перевіркою встановлено, що відповідач в період з 16.06.2014р. по 09.04.2015р. за відсутності дозволу на спеціальне водокористування здійснював забір води, чим порушив ст.ст. 44, 49 Водного кодексу України. Вказаний акт підписаний в.о.начальника відповідача ОСОБА_2

Згідно наявного в матеріалах справи листа Ізяславської виправної колонії (№31) №4370 від 28.09.2016р. у період з 16.06.2014р. по 09.04.2015р. колонією було забрано води із підземного водоносного горизонту у кількості 33245 м.куб. Вказаний лист відповідачем не підписаний.

07.09.2016р. Державною екологічною інспекцією у Хмельницькій області складено протокол про адміністративне правопорушення №00076, в якому вказано, що в.о. начальника Ізяславської виправної колонії №31 ОСОБА_2 здійснив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 48 КУпАП, а саме вказано, що під час перевірки Ізяславської виправної колонії №31, м.Ізяслав, вул. Гагаріна,4 в особі в.о. начальника, порушено право державної власності на воду, а саме спеціальне водокористування у період з 16.06.2014р. по 09.04.2015р. здійснювалось за відсутності дозволу, що є порушенням за ст.ст. 44, 49 Водного кодексу України.

Згідно розрахунку розміру відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного використавння водних ресурсів за відсутності дозволу на спеціальне водокористування Ізяславською виправною колонією №31 (Хмельницька обл., м.Ізяслав, вул. Гагаріна,4), проведеного позивачем на підставі Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища від 20.07.2009р. №389 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14.08.2009р. за №767/16783, розмір збитків становить 142521,32грн.

Позивач звертався до відповідача з листом №4709/06 від 27.10.2016р., в якому повідомляв про необхідність відшкодування шкоди. Однак, відповідач відповіді не надав, заподіяну шкоду не відшкодував, у зв'язку із чим позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відповідач в обґрунтування зменшення обсягів забору води подав в матеріали справи лист начальника Ізяславської колонії №3915 від 23.06.2014р. до директора КП "Ізяславводоканал" з проханням надати послуги централізованого водопостачання, у зв'язку із аварією на артезіанській свердловині, договір №23/2/Г-104 про надання послуг з централізованого постачання холодної води від 23.07.2014р., укладений між КП "Ізяславтрансбуд" та Ізяславською виправною колонією УДПтС України у Хмельницькій області №31, а також рахунок на оплату та платіжне доручення №615 від 29.07.2014р. згідно яких здійснювалась оплата за водопостачання в кількості 2063 куб.м. на суму 9852,89грн.

Крім того, в ході судового розгляду відповідач долучив до матеріалів справи лист №465 від 13.02.2017р., із змісту якого вбачається, що в період з 16.06.2014р. по 09.04.2015р. в зв'язку із аварією на артезіанській свердловині відповідач отримував послуги з централізованого постачання холодної води від КП "Ізяславводоканал" в кількості 2063,0 кубм. на суму 9852,89грн., згідно договору №23/2/Г-104 від 23.07.2014р. Дані, які були подані в довідці №4370 від 28.09.2016р., включають в себе загальний обсяг споживання води в установі за період з 16.06.2014р. по 09.04.2015р., враховуючи обсяг води отриманий від КП "Ізяславводоканал". На підставі викладеного, відповідач вважає, що доцільно зменшити об'єм води в кількості 33245 м.куб. на 2063,0 м.куб., оскільки установа самостійно не здійснювала забір води із підземного водоносного горизонту.

Аналізуючи надані по справі докази, оцінюючи їх в сукупності, суд до уваги приймає наступне:

Відповідно до ст.16 Конституції України забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України є обовязком держави.

Відносини в галузі охорони навколишнього природного середовища України регулюються Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища", земельним, водним, лісовим законодавством, законодавством про надра, про охорону атмосферного повітря, про охорону і використання рослинного і тваринного світу та іншим спеціальним законодавством.

Статтею 5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" передбачено, що державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

Статтею 35 вказаного Закону визначено, що державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Виконавчі органи сільських, селищних, міських рад здійснюють державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Державному контролю підлягають використання і охорона земель, надр, поверхневих і підземних вод, атмосферного повітря, лісів та іншої рослинності, тваринного світу, морського середовища та природних ресурсів територіальних вод, континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони України, природних територій та об'єктів, що підлягають особливій охороні, стан навколишнього природного середовища, а також дотримання заходів біологічної і генетичної безпеки щодо біологічних об'єктів навколишнього природного середовища при створенні, дослідженні та практичному використанні генетично модифікованих організмів у відкритій системі.

Відповідно до п.п. 1, 4 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 454/2011, Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція України) є центральним органом виконавчої влади та утворюється для забезпечення реалізації державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Держекоінспекція України відповідно до покладених завдань, зокрема, здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства про охорону і раціональне використання вод та відтворення водних ресурсів щодо, зокрема, наявності та дотримання умов виданих дозволів, установлених нормативів гранично допустимого скидання забруднюючих речовин, лімітів забору і використання води та скидання забруднюючих речовин.

Згідно п. 6 вищевказаного положення Держекоінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право: проводити перевірки з питань, що належать до її компетенції, видавати за їх результатами обов'язкові для виконання приписи, розпорядження; розраховувати розмір збитків, заподіяних державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства, та пред'являти претензії; вживати в установленому порядку заходів досудового врегулювання спорів, виступати позивачем та відповідачем у судах.

Пунктами 1, 3 Положення про державну екологічну інспекцію в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 04.11.2011р. № 429, визначено, що реалізація повноважень Держекоінспекції України у межах відповідної території здійснюється її територіальними органами - Державною екологічною інспекцією в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Відповідно до приписів статті 40 Закону України "Про охорону навколишнього середовища" використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов'язкових екологічних вимог, зокрема, здійснення заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан навколишнього природного середовища.

Статтею 48 Водного кодексу України визначено, що спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських (у тому числі для цілей аквакультури) та інших державних і громадських потреб.

Спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу. Дозвіл на спеціальне водокористування видається: Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями - у разі використання води водних об'єктів загальнодержавного значення; органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища, обласними, Київською та Севастопольською міськими радами за погодженням із Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями - у разі використання води водних об'єктів місцевого значення; центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства, - у разі використання води водних обєктів у зоні відчуження та зоні безумовного (обовязкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи. Дозвіл на спеціальне водокористування надається безоплатно (ст. 49 Водного кодексу України).

Таким чином, здійснювати спеціальне водокористування дозволяється виключно після отримання відповідного дозволу. Видачею вказаного дозволу держава здійснює контроль за охороною водних ресурсів, оскільки у дозволі на спеціальне водокористування встановлюються ліміт забору води, ліміт використання води та ліміт скидання забруднюючих речовин.

В свою чергу, згідно п. 9 ч. 1 ст. 44 Водного кодексу України на водокористувачів покладений обов'язок здійснювати спеціальне водокористування лише за наявності дозволу.

Таким чином, суб'єкт господарювання, який здійснює спеціальне водокористування, зобов'язаний отримати відповідний дозвіл.

Суд встановив, що відповідач в порушення статей 44, 49 Водного кодексу України здійснював забір води з підземного водоносного горизонту (спеціальне водокористування) в період з 16.06.2014р. по 09.04.2015р. за відсутності дозволу на спеціальне водокористування, про що працівниками Державної екологічної інспекції у Хмельницькій області складено акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства №139/02 від 07.09.2016р.

Стаття 41 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" встановлює економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища, зокрема, передбачає відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

У відповідності до приписів статей 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища несуть особи, винні, зокрема, у допущенні наднормативних, аварійних і залпових викидів і скидів забруднюючих речовин та інших шкідливих впливів на навколишнє природне середовище. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Статтею 110 Водного кодексу України визначено, що порушення водного законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. Відповідальність за порушення водного законодавства несуть особи, винні, зокрема, у недотриманні умов дозволу або порушенні правил спеціального водокористування.

Згідно ч.1 ст. 111 Водного кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи зобов'язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень водного законодавства, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України.

Методикою розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженою наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009р. № 389 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 14.08.2009р. за №767/16783 (далі - Методика) передбачений порядок визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, в тому числі і у разі самовільного використання водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)).

Зважаючи на викладене, сам факт використання водних ресурсів за відсутності дозволу на спеціальне водокористування є порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища та водного законодавства і тягне за собою відповідальність у вигляді відшкодування шкоди, завданої таким порушенням.

Вказаним спростовуються доводи відповідача з приводу відсутності шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди втілено у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як: неправомірність поведінки особи; вина завдавача шкоди; наявність шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях або бездіяльності (діях або бездіяльності його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди (п. 1.6. Роз'яснення Вищого арбітражного суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з застосуванням законодавства про охорону навколишнього природного середовища" від 27.06.2001р. №02-5/744).

Зібраними у справі доказами: актом № 139/02 від 07.09.2016р. перевірки дотримання Ізяславською виправною колонією (№ 31) вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами, протоколом № 00076 про адміністративне правопорушення від 07.09.206р. в повній мірі підтверджується факт скоєння відповідачем правопорушення, зокрема порушення водного законодавства, а саме - використання водних ресурсів за відсутності дозволу на спеціальне водокористування.

Доводи відповідача з приводу неможливості припинення забору води із підземного водоносного горизонту, оскільки це б призвело до порушення прав засуджених та погіршило стан їх утримання, жодним чином не спростовують здійснення самовільного водокористування та не можуть бути підставою для звільнення останнього від відповідальності за вказане порушення.

Так, в силу ч.2 ст.218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

З урахуванням наведеної норми, відповідач заздалегідь до закінчення дії дозволу повинен вживати заходів для отримання дозволу на спеціальне водокористування.

Однак, відповідач не надав в матеріали справи належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у несвоєчасному отриманні дозволів та здійсненні самовільного водокористування. Навпаки, відповідач, у якого був відсутній дозвіл, здійснював спеціальне водокористування, усвідомлюючи при цьому факт порушення відповідними діями вимог чинного законодавства.

Також суд не приймає до уваги доводи з приводу того, що згідно положень ст. 255.4 Податкового кодексу України рентна плата за спеціальне водокористування в даному випадку не справляється, тому підстав для стягнення шкоди немає, оскільки рентна плата є різновидом податків та зборів, які передбачені Податковим кодексом України, натомість відшкодування збитків, завданих порушенням природоохоронного законодавства, є самостійним видом цивільно-правової відповідальності. І відсутність у відповідача обов'язку сплачувати рентну плату за спеціальне використання води не звільняє останнього від обов'язку отримати дозволи на спеціальне водокористування, а в разі їх відсутності - відшкодувати державі завдані збитки.

Зважаючи на викладене, у діях відповідача наявний склад всіх чотирьох умов, необхідних для відшкодування спричиненої державі шкоди внаслідок порушення водного законодавства.

Згідно п. 9.1 Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів розрахунок розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів, здійснюється за формулою: Зсам = 5 ? W ? Тар (грн.), де W - об'єм води, що використана самовільно без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), м-3; Тар - розмір, аналогічний ставці рентної плати за спеціальне використання води, встановленої статтею 255 Податкового кодексу України, на дату виявлення порушення (для поверхневих, підземних, шахтних, карєрних та дренажних вод - грн/100 м-3, води для потреб гідроенергетики та рибництва - грн/10000 м-3, води, яка входить до складу напоїв, - грн/м-3). Для води з лиманів Тар аналогічний ставці рентної плати за спеціальне використання поверхневих вод для показника "Інші водні об'єкти", встановленої статтею 255 Податкового кодексу України, на дату виявлення порушення.

Фактичний об'єм води, що використана самовільно без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів визначається на основі даних: первинної документації, статистичної звітності, ліміту забору та використання води, індивідуальних норм водоспоживання та водовідведення або довідки фізичної особи - підприємця або юридичної особи за підписом керівництва, завіреної печаткою (за наявності) (п. 9.2 вищевказаної Методики).

Як вбачається з матеріалів справи, розрахунок розміру збитків, заподіяних державі в результаті самовільного використання відповідачем водних ресурсів за відсутності дозволу на спеціальне водокористування, зроблено позивачем у відповідності до п.9.1 Методики. При цьому фактичний об'єм води, що використаний відповідачем самовільно без дозвільних документів визначений позивачем на основі даних листа відповідача № 4370 від 28.09.2016р. із врахуванням інформації, вказаної у листі відповідача № 465 від 13.02.2017р.

Доводи відповідача з приводу відсутності в матеріалах проведеної перевірки документів, які б вказували на фактичний обсяг забору води з підземного водоносного горизонту, оскільки довідка №4370 від 28.09.2016р. не містить підпису керівника, суд до уваги не приймає. Як вбачається із змісту листа №465 від 13.02.2017р., підписаного начальником установи, відповідач вказує, що дані, які були подані в довідці №4370 від 28.09.2016р., включають в себе загальний обсяг споживання води в установі за період з 16.06.2014р. по 09.04.2015р., враховуючи обсяг води отриманий від КП "Ізяславводоканал", тому вважає, що доцільно зменшити об'єм води в кількості 33245 м.куб. на 2063,0 м.куб. Тобто у вказаному листі відповідач підтвердив факт надання позивачу довідки № 4370 від 28.09.2016р. та фактичний об'єм води, що був спожитий в установі за період з 16.06.2014р. по 09.04.2015р. При цьому суд вважає, що позивач правомірно визначив фактичний об'єм води, що використана відповідачем самовільно без дозвільних документів, у розмірі фактичного об'єму спожитої води - 31182 м.куб., оскільки в матеріали справи не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що відповідач отримував послуги водопостачання у вказаному об'ємі від інших суб'єктів господарювання.

Зважаючи на усе вищевикладене, проаналізувавши наданий позивачем розрахунок, суд вважає, що позовні вимоги з врахуванням заяви про їх зменшення про стягнення 133 677,23 грн. шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу внаслідок самовільного використання водних ресурсів за відсутності дозволу на спеціальне водокористування, обґрунтовані, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

Згідно з ч.1 ст. 29 Бюджетного кодексу України до доходів Державного бюджету України включаються доходи бюджету, за винятком тих, що згідно із статтями 64, 66, 69, 69-1 та 71 цього Кодексу закріплені за місцевими бюджетами, при цьому джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів є, зокрема, 30 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності (п.7 ч.3 ст. 29).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 69-1 Бюджетного кодексу України до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належить: 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до сільських, селищних, міських бюджетів, бюджетів обєднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад - 50 відсотків, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим - 20 відсотків, бюджетів міст Києва та Севастополя - 70 відсотків.

Статтею 11 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" встановлено, що джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України на 2017 рік у частині доходів є надходження, визначені частиною третьою статті 29 Бюджетного кодексу України.

Відповідно до п. п.2.2 Порядку казначейського обслуговування доходів та інших надходжень державного бюджету, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.01.2013р. №43 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.02.2013р. за № 291/22823, у процесі казначейського обслуговування доходів та інших надходжень державного бюджету органи Казначейства: відкривають бюджетні рахунки для зарахування надходжень у національній валюті в головних управліннях Казначейства в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі; здійснюють розподіл платежів між загальним та спеціальним фондами державного бюджету, між державним і місцевими бюджетами відповідно до нормативів відрахувань, визначених бюджетним законодавством, та перераховують розподілені кошти за належністю. За результатами розподілу платежів між державним та місцевими бюджетами органи Казначейства формують Відомість розподілу платежів до бюджетів (п. 8.1 Порядку).

Таким чином, суд стягує кошти на рахунок вказаний позивачем у позові, а в подальшому органи Казначейства здійснюють розподіл платежів між державним і місцевими бюджетами відповідно до нормативів відрахувань, та перераховують розподілені кошти за належністю.

Відповідно до ст.49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача, в звязку із задоволенням позову.

Керуючись ст.ст. 1, 12, 33, 34, 44, 49, 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов Державної екологічної інспекції у Хмельницькій області м. Хмельницький до Державної установи "Ізяславська виправна колонія (№31)" м. Ізяслав Хмельницької області про стягнення 133 677,23 грн. шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу задовольнити.

Стягнути з Державної установи "Ізяславська виправна колонія (№31)" (Хмельницька обл., м.Ізяслав, вул. Гагаріна, 4, код 08594759) на користь держави в особі Державної екологічної інспекції у Хмельницькій області (м. Хмельницький вул. Івана Франка, будинок 2/2, код 38045514), шкоду, заподіяну навколишньому природному середовищу, в розмірі 133 677,23 грн. (сто тридцять три тисячі шістсот сімдесят сім гривень 23 коп.), зарахувавши кошти на спеціальний рахунок Ізяславської міської ради за реквізитами: розрахунковий рахунок 0205, код класифікації доходів 24062100, код одержувача 37327772, МФО 815013, банк одержувача ГУ ДКСУ у Хмельницькій області, одержувач коштів Ізяславська міська рада, із розподілом в таких частинах: до спеціального фонду Державного бюджету України 30% стягнутої суми в розмірі 40103,17 грн.; до спеціального Фонду обласного бюджету Хмельницької області 20% стягнутої суми в розмірі 26735,44 грн.; до спеціального фонду місцевого бюджету Ізяславської міської ради 50% стягнутої суми в розмірі 66838,62 грн.

Видати наказ.

Стягнути з Державної установи "Ізяславська виправна колонія (№31)" (Хмельницька обл., м.Ізяслав, вул. Гагаріна, 4, код 08594759) на користь Державної екологічної інспекції у Хмельницькій області (м.Хмельницький, вул. Івана Франка, 2/2, ідентифікаційний код 38045514) 2005,16 (дві тисячі п'ять гривень 16 коп.) судового збору.

Видати наказ.

Повне рішення складено 24.02.2017р.

Суддя Л.О. Субботіна

Віддрук. 3 прим. :

1 - до справи,

2 - позивачу (м. Хмельницький, вул. Івана Франка, 2/2) ,

3 - відповідачу (Хмельницька обл., м. Ізяслав, вул. Гагаріна,4) надіслати рекомендованим листом.