РІШЕННЯ

"21" лютого 2017 р.Справа № 921/24/17-г/10

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Півторака М.Є.

За участю секретаря судового засідання Коляски І.І.

Розглянув у відкритому судовому засіданні справу

За позовом: Лановецької міської ради, 47402, Тернопільська область, м. Ланівці вул. Незалежності, 34, ідентифікаційний код юридичної особи 04396288;

До відповідача: Приватного агропромислового підприємства "Агропродсервіс", 47734, Тернопільська область, Тернопільський район, с. Настасів, ідентифікаційний код юридичної особи 30356854;

За участю представників:

Позивача: Іщука К.В. - представника, довіреність б/н від 03.01.2017 року;

відповідача: Алексенка А.С. - представника, довіреність № 10/01/17 від 10.01.2017 року;

Представникам сторін роз'яснено процесуальні права та обов'язки відповідно до статті 22 Господарського процесуального кодексу України.

За відсутності відповідного клопотання технічна фіксація судового процесу не здійснюється.

Суть справи: До господарського суду Тернопільської області звернулася з позовною заявою Лановецька міська рада м. Ланівці Тернопільської області про зобов'язання приватного агропромислового підприємства " Агропродсервіс " с. Настасів Тернопільського району укласти з Лановецькою міською радою договір про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Ланівці; відшкодування понесених судових витрат просить покласти на відповідача.

Вказує на те, що 16.12.2013 року було складено акт готовності об'єкта до експлуатації, який посвідчив будівництво з реконструкцією свинокомплексу до 12 тис. голів на рік (1 черга). На основі даного акту Державною архітектурно-будівельною інспекцією України було видано Сертифікат серії ІУ № 70, котрим було засвідчено відповідність закінченого будівництвом об'єкта (черги, окремого комплексу): будівництво з реконструкцією свинокомплексу до 12 тис. голів на рік по вул. Загребельна, 5, 7 в с. Оришківці Лановецького району Тернопільської області (1 черга), замовником якого було приватне агропромислове підприємство " Агропродсервіс ". На виконання вимог Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" Лановецькою міською радою було прийнято рішення від 24 жовтня 2012 року № 711 "Про пайову участь у розвитку інфраструктури Лановецької міської ради", яким було затверджено Порядок залучення, розрахунок розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури Лановецької міської ради; примірну форму договору про пайову участь замовника у розвитку інфраструктури Лановецької міської ради з розрахунком величини пайової участі та графіком оплати коштів. Відповідно до вищезазначеного рішення граничний розмір пайової участі не може перевищувати 5 відсотків загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта - для нежитлових будівель та споруд

Стверджує, що відповідачем не укладено договору із Лановецькою міською радою про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Ланівці, що стало підставою звернення з позовом до господарського суду.

В обґрунтування заявлених вимог позивач надав суду Акт готовності об'єкта до експлуатації від 16 грудня 2013 року; копію Сертифікату серії ІУ № 70; рішення Лановецької міської ради від 24 жовтня 2012 року № 711 "Про пайову участь у розвитку інфраструктури Лановецької міської ради" та Додаток № 1 та № 2 та № 3 до рішення № 711 від 24.10.2012 року; та інші документи, копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Посилається на приписи ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", 179, 187 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 2, 12, 15, 49, 54 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 05.01.2017 року порушено провадження у справі № 921/24/17-г/10 та розгляд справи призначено о 14 годині15 хвилин 24 січня 2017 року.

Ухвала господарського суду від 05.01.2017 року про призначення судового засідання була направлена сторонам по справі рекомендованою кореспонденцією за адресами, вказаними у позовній заяві.

23.01.2017 року через канцелярію господарського суду від відповідача надійшов Відзив на позовну заяву Лановецької міської ради про спонукання до укладення договору про сплату пайової участі замовників у розвитку інфраструктури Лановецької міської ради (вх. № 4319), у якому ПАП заперечує щодо задоволення позовних вимог; вважає позов безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення.

Представники сторін у судове засідання 24.01.2017 року прибули; суд перейшов до розгляду позову по суті та заслухав пояснення представників сторін: позивача, який підтримав заявлені вимоги повністю з підстав, викладених у позовній заяві та заперечення представника відповідача з підстав, викладених у відзиві на позов № 111 від 23.01.2017 року.

Також представник відповідача у судовому засіданні 24.01.2017 року заявив усне клопотання про оголошення перерви для надання можливості ознайомитися з матеріалами справи.

В порядку статті 77 ГПК України в судовому засіданні оголошувалася перерва до 11 год. 30 хвилин 03 лютого 2017 року.

03.02.2017 року від позивача через канцелярію господарського суду поступило клопотання (вх. № 5134) про доручення до матеріалів справи копії Витягу журналу вхідної кореспонденції Лановецької міської ради з 24.01.2014 року по 05.03.2014 року та копії постанови Вищого господарського суду України від 28.07.2016 року у справі № 909/1416/15, а також письмові пояснення щодо строку позовної давності (вх. № 5133).

Згідно клопотання представника відповідача ухвалою господарського суду від 03.02.2017 року розгляд справи було відкладено до 11 годин 45 хвилин 17.02.2017 року.

В судовому засіданнім 17 лютого 2017 року оголошувалася перерва до 15 годин 21 лютого 2017 року.

Представник позивача у судове засідання 21 лютого 2017 року прибув, позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві.

Представник приватного агропромислового підприємства "Агропродсервіс" заперечив проти позову, у відповідності до поданого ним відзиву на позов.

В судовому засіданні 21.02.2017 року було оголошено вступну та резолютивну частину рішення згідно приписів статті 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши представлені документи, суд встановив наступне:

Відповідно до абз. 2 п. 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору (п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 ).

Конституційний принцип доступності правосуддя реалізується через приписи ст. 1 ГПК України згідно яких, юридичні особи мають право звертатися до господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Отже, до господарського суду вправі звернутися особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, при цьому має бути визначено які права позивача порушені відповідачем та якими законодавчими актами передбачено право позивача на звернення із заявленим позовом.

З приводу вказаного, слід зауважити, що звертаючись до суду, позивач у позовній заяві викладає предмет і підставу позову.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Предмет позову повинен мати правовий характер і випливати з певних матеріально-правових відносин.

Підставою позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що стверджують позов, зокрема, факти матеріально-правового характеру, що визначаються нормами матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, їх виникнення, зміну, припинення.

Предмет і підстава позову сприяють з'ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов'язку.

Тобто, іншими словами, перш, ніж прийняти рішення, суд зобов'язаний перевірити наявність обставин (підстав), якими позивач обґрунтовує свої вимоги, їх правомірність та чи доводять вони заявлені позовні вимоги, і в залежності від встановленого прийняти рішення, яким відмовити чи задовольнити позов.

Судом встановлено, що предметом судового розгляду є вимога Лановецької міської ради м. Ланівці Тернопільської області зобов'язати приватне агропромислове підприємство " Агропродсервіс" с. Настасів Тернопільського району укласти з Лановецькою міською радою договір про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Ланівці.

Статтею 12 ЦК України унормовано, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

За приписами ч. 2 ст. 14 ЦК України, особа не може бути примушена до дії, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Згідно з ч.1 ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушень або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ст. 4-1 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди вирішують господарські спори в порядку позовного провадження.

Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб'єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема, ст. 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

В силу ст. 11 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина 1 ст. 202 ЦК України).

За змістом приписів статей 205 та 206 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом, однак, усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Порядок укладання господарських договорів встановлено ст. 181 ГК України, відповідно до якої господарський договір, за загальним правилом, викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. При цьому, проект договору може бути запропонований будь-якою зі сторін. У разі викладення його як єдиного документа, підлягає наданню другій стороні у двох примірниках. У свою чергу сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами, оформлює договір з дотриманням вищенаведених вимог і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк, а за наявності заперечень щодо окремих умов договору - складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей з підписаним договором.

Частиною третьою статті 179 ГК України встановлено, що укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.3 ст.183 ГК України укладення сторонами договору за державним замовленням (державного контракту) здійснюється в порядку, передбаченому статтею 181 цього Кодексу, з урахуванням особливостей, передбачених законодавством. Державний контракт укладається шляхом підписання сторонами єдиного документа.

Порядок укладання господарських договорів встановлено ст. 181 ГК України, відповідно до якої господарський договір, за загальним правилом, викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. При цьому, проект договору може бути запропонований будь-якою зі сторін. У разі викладення його як єдиного документа, підлягає наданню другій стороні у двох примірниках. У свою чергу сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами, оформлює договір з дотриманням вищенаведених вимог і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк, а за наявності заперечень щодо окремих умов договору - складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей з підписаним договором.

Стаття 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності "Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту" визначає Порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту . Зазначений Порядок встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

Згідно пункту 2 вказаної статті Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури ( п. 3 ст 40 Закону ).

Згідно п. 5. статті 40 величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій.

У разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва об'єкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, вона визначається на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності.

Встановлений органом місцевого самоврядування для замовника розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не може перевищувати граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту з урахуванням інших передбачених законом відрахувань не може перевищувати:

1) 10 відсотків загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта - для нежитлових будівель та споруд;

2) 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта - для житлових будинків.

Органам місцевого самоврядування забороняється вимагати від замовника будівництва надання будь-яких послуг, у тому числі здійснення будівництва об'єктів та передачі матеріальних або нематеріальних активів (зокрема житлових та нежитлових приміщень, у тому числі шляхом їх викупу), крім пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, передбаченої цією статтею, а також крім випадків, визначених частиною п'ятою статті 30 цього Закону.

Розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається протягом десяти робочих днів з дня реєстрації органом місцевого самоврядування звернення замовника про укладення договору про пайову участь та доданих до нього документів, що підтверджують вартість будівництва об'єкта, з техніко-економічними показниками.

У разі зміни замовника розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту зменшується на суму коштів, сплачених попереднім замовником відповідно до укладеного ним договору про пайову участь.

Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Істотними умовами договору є:

1) розмір пайової участі; 2) строк (графік) сплати пайової участі; 3) відповідальність сторін.

Невід'ємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором.

Кошти, отримані як пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, можуть використовуватися виключно для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури відповідного населеного пункту.

Інформація щодо договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту та його виконання зазначається у декларації про готовність об'єкта до експлуатації або в акті готовності об'єкта до експлуатації.

Отже, статтею 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (п. 9) прямо передбачено, що договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення , але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

В судовому засіданні встановлено, що 24 жовтня 2012 року Лановецькою міською радою було прийнято рішення № 711 " Про пайову участь у розвитку інфраструктури Лановецької міської ради", яким було затверджено Порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури Лановецької міської ради та Примірну форму договору про пайову участь замовника у розвитку інфраструктури Лановецької міської ради з розрахунком величини пайової участі та графіком оплати коштів .

Відповідно до вище зазначеного рішення Лановецької міської ради граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури Лановецької міської ради з урахуванням інших передбачених законом відрахувань не може перевищувати 5 відсотків загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта - для нежитлових будівель та споруд .

Матеріалами справи підтверджується, що 24 жовтня 2013 року приватне агропромислове підприємство "Агропродсервіс ", 47734, с. Настасів Тернопільського району Тернопільської області , отримало від Державної архітектурно-будівельної інспекції України Дозвіл на виконання будівельних робіт № ІУ34 на будівництво з реконструкцією свинокомплексу до 12 тис. голів на рік по вул. Загребельна , 5, 7 в с. Оришківці Лановецького району Тернопільської області; вид будівництва: нове будівництво (копія Дозволу знаходиться в матеріалах справи).

Відповідач стверджує, що 20.01.2016 року ПАП звичайною кореспонденцією направило Лановецькій міській раді листа № 60 на виконання приписів ч. 6 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та просило встановити розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту щодо даного будівництва на рівні 2% від кошторисної вартості будівництва та розстрочити сплату даного платежу на 24 місяці . В підтвердження направлення листа відповідач надав суду копію фіскального чеку " Укрпошта", датованого 26.01.2014 року; одержувач : Лановецька міська рада .

Лановецька міська рада стверджує, що такого листа вона не одержувала, в підтвердження чого надала суду Журнал вхідної кореспонденції Лановецької міської ради з 24.01.2014 року по 05.03.2014 року у якому відсутній запис про одержання листа від ПАП "Агропродсервіс", датованого 20.01.2014 року .

16 грудня 2013 року було підписано Акт готовності об'єкта до експлуатації № 1 : будівництво з реконструкцією свинокомплексу до 12 тис. голів на рік (1- черга), нове будівництво з реконструкцією; категорія складності - У , вул. Загребельна, 5 , 7 с. Оришківці Лановецького району Тернопільської області (копія Акта знаходиться в матеріалах справи) .

24 грудня 2014 року Державна архітектурно-будівельна інспекція України видала приватному агропромислову підприємству "Агропродсервіс" Сертифікат серії ІУ № 70, яким засвідчила відповідність закінченого будівництвом об'єкта ( черги, окремого пускового комплексу): Будівництва з реконструкцією свинокомплексу до 12 тис. голів на рік по вул. Загребельна ,5, 7 в с. Оришківці Лановецького району Тернопільської області (належним чином засвідчена копія знаходиться в матеріалах справи) .

Отже, станом на 24 грудня 2014 року будівництво з реконструкцією свинокомплексу до 12 тис. голів на рік по вул. Загребельна 5,7 в с. Оришківці Лановецького району Тернопільської області був закінчений, що підтверджується Сертифікатом № ІУ № 70.

Лановецька міська рада звернулася до ПАП "Агропродсервіс" з Претензією № 931 04.11.2016 року та просить звернутися до Лановецької міської ради для укладання договору про пайову участь замовників у розвитку інфраструктури Лановецької міської ради та стверджує, що направила 2 примірники договору про пайову участь замовників у розвитку інфраструктури Лановецької міської ради .

06.12.2016 року відповідач в листі № 1678 до Лановецької міської ради зазначає, що ні до введення в експлуатацію свинокомплексу ПАП "Агропродсервіс" по вул. Загребельна 5,7 в с. Оришківці Лановецького району, ні після того до відповідача не надходила інформація про прийняття рішення Лановецькою міською радою щодо встановлення величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту саме щодо даного об'єкта будівництва. Оскільки, невід'ємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, то за відсутності останнього ПАП "Агропродсервіс" не мало можливості та правових підстав на укладання вищезазначеного договору .

У відповідності до ч.1 ст. 187 ГК України, спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

Разом з тим, суд зазначає, що при поданні позову позивачем було обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, що слугує підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Як вбачається тексту з позовної заяви, позивач просить суд зобов'язати приватне агропромислове підприємство "Агропродсервіс" с. Настасів Тернопільського району укласти з Лановецькою міською радою договір про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Ланівці.

Відповідно до ст. 16 ЦК України та ст.20 ГК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цими статтями способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Серед способів захисту, передбачених ст.16 ЦК України та ст.20 ГК України, не передбачено такого способу захисту, як установлення правовідносин, в тому числі шляхом зобов'язання особи до укладення договору. Аналогічна позиція відображена у постанові Верховного Суду України від 10.10.2012р. у справі № 6-110цс12, де Верховний Суд України зазначає, що особа вправі звернутися до суду за захистом своїх прав на підставі п.1 ч.2 ст.6 ЦК України з позовом про визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативно-правовим актом, що містить відповідний обов'язок, а зобов'язання укласти договір у судовому порядку не відповідає способам захисту прав, передбачених ст.16 ЦК України.

Такої ж думки дотримується Пленум Вищого господарського суду України, що відображено у п. 2.18 Постанови № 6 від 17.05.2011 р. "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин". Так, вирішення спорів про внесення змін до договору пов'язане із застосуванням положення частини першої статті 626 ЦК України, відповідно до якої договір є узгодженим волевиявленням двох або більше сторін, і тому суд не може зобов'язати іншу сторону договору внести зміни до нього.

Отже, зацікавлена сторона у випадках, передбачених законом, може просити суд про внесення зміни до договору згідно з рішенням суду, а не про зобов'язання відповідача внести такі зміни до договору.

З огляду на викладене вище, позовна вимога Лановецької міської ради м. Ланівці Тернопільської області не підлягає до задоволення, у зв'язку із неправильним обранням позивачем способу захисту порушених свої прав.

Відповідно до статті 49 ГПК України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Судовий збір у розмірі 1 600 грн. покладається судом на позивача.

Керуючись ст..ст. 20,179,181,183 ГК України ,ст.. 16 ЦК України , ст. 40 Закону України " Про регулювання містобудівної діяльності ",ст. ст.1,2,12,33,49,54,82,84,85 ГПК України , господарський суд ,-

В И Р І Ш И В:

1.В позові відмовити.

2.Рішення набуває законної сили в десятиденний строк з дня його підписання.

На рішення суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор - апеляційне подання, протягом десяти днів з дня підписання рішення, через місцевий господарський суд.

3.Повне рішення складено 22 лютого 2017 року .

Суддя М.Є. Півторак