РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2017Справа № 910/422/17

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовомМоторного (транспортного) страхового бюро України
доКомунального підприємства "Київпастранс"
провідшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 12 478 грн 00 коп.
Представники:
від позивача: ОСОБА_1 - представник за довіреністю
від відповідача: ОСОБА_2 - представник за довіреністю

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

05.01.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Моторного (транспортного) страхового бюро України з вимогами до Комунального підприємства "Київпастранс" про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 12 478 грн 00 коп.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що позивачем виплачено страхове відшкодування потерпілій особі по страховій події, яка сталася внаслідок ДТП від 27.09.2014 за участю транспортного засобу Volkswagen, державний номер НОМЕР_1, та транспортного засобу ЛАЗ, державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та який на момент ДТП перебував у трудових відносинах з відповідачем.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.01.2017 порушено провадження у справі № 910/422/17 та справу призначено до розгляду на 13.02.2017.

09.02.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про долучення документів до матеріалів справи.

У судове засідання 13.02.2017 з'явились представники сторін та надали пояснення по суті спору. Представник позивача в повному обсязі підтримує заявлені позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача надав пояснення відповідно до яких заперечує проти заявлених позовних вимогу зв'язку із сплавом строку позовної давності.

У судовому засіданні 13.02.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до довідки про дорожньо-транспортну пригоду та постанови Солом'янського районного суду м. Києва від 24.10.2013 у справі № 760/22326/13-п встановлено, що ОСОБА_3 07.10.2013, керуючи автомобілем ЛАЗ, державний номер НОМЕР_2, порушив Правила дорожнього руху та вчинив правопорушення, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем Volkswagen, державний номер НОМЕР_1, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів.

Вищевказаною постановою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, станом на дату ДТП, цивільна відповідальність водія транспортного засобу Volkswagen, державний номер НОМЕР_1, була застрахована Приватним акціонерним товариством "Українська охоронно-страхова компанія" відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/2389602.

На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3, як водія транспортного засобу ЛАЗ, державний номер НОМЕР_2, не була застрахована.

Відповідно до частини 2 статті 22.1. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно із статтею 39.2.1. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" основними завданнями МТСБУ є: здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.

Власник автомобіля Volkswagen, державний номер НОМЕР_1, що був пошкоджений внаслідок ДТП, ОСОБА_4, 08.11.2013 звернувся із заявою до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди, заподіяної автомобілю постраждалої у дорожньо-транспортній пригоді особі.

Відповідно до Звіту про оцінку автомобіля Volkswagen Т-4 D, державний номер НОМЕР_1, № 359 від 23.10.2013, складеного Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Volkswagen, державний номер НОМЕР_1, з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу, складає 14 148 грн 00 коп.

Відповідно до Наказу Моторного (транспортного) страхового бюро України від 27.12.2013 № 5026 розмір відшкодування шкоди внаслідок ДТП до виплати ОСОБА_4 визначено в сумі 11 790 грн 00 коп., що було виплачено платіжним дорученням № 4719 від 27.12.2013.

Згідно з пунктом 38.2.1 статті 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Як встановлено в рішенні Голосіївського районного суду міста Києва № 752/3204/16-ц від 24.06.2016 за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_3 про відшкодування витрат, пов'язаних зі сплатою страхового відшкодування в порядку регресу, на момент дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з Комунальним підприємством "Київпастранс" і керував транспортним засобом, що належить Комунальному підприємству "Київпастранс".

Відповідно до частини 2 статті 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Факти, передбачені наведеною нормою мають для суду преюдиціальний характер. Преюдиціальність - обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу

Судом враховані рекомендації, викладені у пункті 2.6. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" щодо того, що не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому, не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Відповідно до статті 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Частиною другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини 1 статті 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Нормами статті 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Пунктом 1.6. статті 1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди, довіреності або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Як встановлено судом транспортний засіб ЛАЗ, державний номер НОМЕР_2, який належить на праві власності Комунальну підприємству "Київпастранс", знаходився під управлінням ОСОБА_3, який на момент дорожньо-транспортної пригоди перебував у трудових відносинах з Комунальним підприємством "Київпастранс" та виконував свої трудові обов'язки.

Відповідно до частини 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищевикладене, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 11 790 грн 00 коп. обґрунтованими та доведеними належними та допустимими доказами, у зв'язку з чим позивач має право на стягнення з відповідача 11 790 грн 00 коп. страхового відшкодування в порядку регресу.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про відшкодування витрат понесених у зв'язку з визначенням розміру матеріальної шкоди, завданої власнику транспортного засобу Volkswagen, державний номер НОМЕР_1, у розмірі 688 грн 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 4054 від 19.11.2013 та актом виконаних робіт від 23.10.2013.

У відповідності до пункту 41.4 статті 41 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів відповідного централізованого страхового резервного фонду здійснює оплату послуг осіб, залучених для встановлення причин, обставин подій, за якими може бути проведена регламентна виплата, та розміру заподіяної внаслідок них шкоди, а також банківських витрат МТСБУ при здійсненні регламентних виплат.

Згідно з нормами статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Для застосування такого виду господарської санкції (правового наслідку порушення зобов'язання) як стягнення збитків необхідна наявність всіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника і збитками, вини.

При відсутності хоч б одного з цих елементів господарсько-правова відповідальність не настає.

Згідно з частиною 1 статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Враховуючи вищевикладене, вимоги позивача по стягнення з відповідача 688 грн 00 коп. витрат, понесених у зв'язку з визначенням розміру матеріальної шкоди, завданої власнику пошкодженого транспортного засобу визнаються судом обґрунтованими та доведеними належними та допустимими доказами, у зв'язку з чим позивач має право на стягнення з відповідача 688 грн 00 коп. витрат, понесених у зв'язку з визначенням розміру матеріальної шкоди, завданої власнику пошкодженого транспортного засобу.

У судовому засіданні 13.02.2017 представник відповідача подав заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Нормами статті 257 Цивільного кодексу України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною 6 статті 261 Цивільного кодексу України за регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання.

Відповідно до частини 2 статті 267 Цивільного кодексу України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Частина 3 статті 267 Цивільного кодексу України передбачає, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Судом враховані рекомендації, викладені у пункті 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" стосовно того, що за змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Згідно з частинами четвертою, п'ятою статті 267 Цивільного кодексу України сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до частини другої статті 264 Цивільного кодексу України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Положеннями пункту 4.4.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" роз'яснено, що за змістом частини другої статті 264 Цивільного кодексу України переривання перебігу позовної давності шляхом пред'явлення позову матиме місце у разі не будь-якого подання позову, а здійсненого з додержанням вимог процесуального закону, зокрема, статей 54, 56, 57 Господарського процесуального кодексу України. Не перериває цього перебігу подання позову з порушенням правил підвідомчості справ.

Таким чином, пред'явлення позивачем в порядку цивільного судочинства до Голосіївського районного суду міста Києва позову до ОСОБА_3 про відшкодування витрат, пов'язаних зі сплатою страхового відшкодування в порядку регресу не перериває перебігу строку позовної давності та не є поважною причиною пропуску строку позовної давності.

Положеннями пункту 4.4.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" визначено, що з урахуванням положення частини четвертої статті 51 Господарського процесуального кодексу України днем подання позову слід вважати дату поштового штемпеля підприємства зв'язку, через яке надсилається позовна заява (а в разі подання її безпосередньо до господарського суду - дату реєстрації цієї заяви в канцелярії суду).

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги те, що позивачем з фонду захисту потерпілих виплачено ОСОБА_4 страхове відшкодування у розмірі 11 790 грн 00 коп. 27.12.2013 та 19.11.2013 сплачено за послуги аварійного комісару у розмірі 688 грн 00 коп., а позивач звернувся з даним позовом до суду 30.12.2016, що підтверджується відбитком поштового штемпеля на конверті, а також судом не було встановлено наявності поважних причин пропуску позовної давності, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 11 790 грн 00 коп. страхового відшкодування в порядку регресу та 688 грн 00 коп. витрат, понесених у зв'язку з визначенням розміру матеріальної шкоди, завданої власнику пошкодженого транспортного засобу, не підлягають задоволенню, у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Kеруючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 20.02.2017

Суддя Н.Б. Плотницька