ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2017 р. Справа № 914/1044/16

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді Давид Л.Л.

суддів Кордюк Г.Т.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Оштук Н.В.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства Ліон-Транс, м. Львів від 06.01.2017 (вх. № апеляційного суду 01-05/261/17 від 17.01.2017)

на рішення господарського суду Львівської області від 17.05.2016

у справі № 914/1044/16 (суддя Яворський Б.І.)

За позовом: Моторного (транспортного) страхового бюро України, м. Київ,

до відповідача: Приватного підприємства Ліон-Транс, м. Львів,

про стягнення 14 540,50 грн. страхового відшкодування в порядку регресу.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 представник;

від відповідача: ОСОБА_3 представник;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Львівської області від 17.05.2016 у справі № 914/1044/16 (суддя Яворський Б.І.) позов задоволено частково, стягнуто з Приватного підприємства Ліон-Транс (адреса:вул. ОсвицькаАДРЕСА_1, м. Львів, 79049, ідентифікаційний ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (адреса: 02154, м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 8, ідентифікаційний ) 13 765,78 грн. відшкодування у порядку регресу та 2 177,20 грн. судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, Відповідач звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 17.05.2016 у справі № 914/1044/16 і прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Скаржник посилається зокрема на те, що при прийнятті оскаржуваного рішення місцевий господарський суд не врахував, що ПП «Ліон-Транс» не може бути відповідачем в даній справі, оскільки не є власником автомобіля НОМЕР_1 та не був таким на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди (надалі по тексту - ДТП).

Крім того, в апеляційній скарзі, Апелянт зазначає про те, що в матеріалах справи відсутні належні докази перебування ОСОБА_4 в трудових відносинах з ПП «Ліон-Транс», а саме: трудової угоди, укладеної між ОСОБА_4 та ПП «Ліон-Транс», наказу чи розпорядження ПП «Ліон-Транс» про прийняття ОСОБА_4 на роботу чи довідки центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про реєстрацію прийняття ОСОБА_4 на роботу в ПП «Ліон-Транс».

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 20.01.2017 призначено розгляд апеляційної скарги Приватного підприємства Ліон-Транс, м. Львів від 06.01.2017 (вх. № апеляційного суду 01-05/261/17 від 17.01.2017) на рішення господарського суду Львівської області від 17.05.2016 у справі № 914/1044/16 на 14.02.2017 в складі колегії: головуючий суддя Давид Л.Л., судді Малех І.Б., Плотніцького Б.Д.

У звязку із перебуванням судді-члена колегії ОСОБА_5 у відпустці, розпорядженням керівника апарату суду № 77 від 13.02.2017 проведено автоматичну заміну складу колегії суддів, згідно якої замість судді Плотніцького Б.Д. у склад колегії введено суддю Кордюк Г.Т.

Представникам сторін розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід суддів не надходило.

За клопотанням Позивача хід судового засідання фіксується технічним засобами.

У поданих суду апеляційної інстанції запереченнях на апеляційну скаргу від 14.02.2017 Позивач просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - без змін, з підстав його правомірності та обґрунтованості.

Також, Позивач подав суду апеляційної інстанції клопотання від 14.02.2017 про виклик для допиту як свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_6 та про витребування у Львівської обласної державної адміністрації інформації стосовно того ким було здійснено та отримано дозвільні документи на маршрут № 217А станом на 23.03.2013.

Розглянувши подане клопотання, Львівський апеляційний господарський суд зазначає:

У частині першій статті 30 ГПК України йдеться про можливість участі в судовому процесі лише посадових осіб та інших працівників підприємств, установ, організацій, державних та інших органів, яких може бути викликано судом, тобто осіб, зв'язаних з відповідними підприємствами (установами, організаціями, органами), які не беруть участі в судовому процесі, трудовими правовідносинами на основі трудового договору (контракту). Отже, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 як фізичні особи (громадяни) не є посадовими особами, то вони не підпадають під ознаки зазначеної норми ГПК і в суду відсутні процесуальні підстави їх виклику в судове засідання.

Щодо витребування документів у Львівської обласної державної адміністрації інформації, Позивачем не надано доказів вжиття заходів для одержання таких самостійно, вони не були предметом дослідження у місцевому господарському суді, а тому підстав для задоволення поданого клопотання і в цій частині немає, з огляду на вимоги ст. 38 ГПК України.

Зважаючи на наведене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення поданого клопотання Позивача від 14.02.2017.

Представники Сторін в судовому засіданні навели свої доводи та міркування, викладені відповідно в апеляційній скарзі та в запереченнях на апеляційну скаргу.

Згідно ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 99 ГПК України у судовому засіданні 14.02.2017 оголошено вступну та резолютивну частини постанови Львівського апеляційного господарського суду.

У відповідності до ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи та апеляційної скарги, оцінивши зібрані по них докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення представників Сторін, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку що рішення господарського суду Львівської області від 17.05.2016 у справі № 914/1044/16 підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

25.03.2013 мала місце ДТП за участю транспортних засобів БАЗ-А079.04, д.н.з. ВС 3421АА, яким керував ОСОБА_4, та Hyndai Getz, д.н.з. НОМЕР_2, яким керувала ОСОБА_7, цивільно-правова відповідальність якої застрахована в ПрАТ Страхова компанія Альфа Страхування згідно полісу №АВ/6345081. Строк дії якого з 29.08.2012 до 28.03.2013 (а.с. 25, а.с. 31).

У результаті наїзду автомобіля марки БАЗ-А079.04 спричинено технічні пошкодження автомобілю марки Hyndai Getz, власником якого є ОСОБА_8 (а.с. 27).

Право на відшкодування шкоди по страховому випадку згідно довідки № 1 від 13.08.2013 Моторного (транспортного) страхового бюро України має ОСОБА_8 (а.с. 21).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_8 заявою від 27.03.2013 звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з повідомленням про ДТП, оскільки відповідальність водія ТЗ БАЗ-А079.04, д.н.з. НОМЕР_3 не була застрахована (а.с. 24).

Згідно висновку №103 експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля НОМЕР_4, вартість відновлювального ремонту з врахуванням ПДВ становить 20 082,14 грн. (а.с. 34-43).

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 23.04.2013 у справі №466/2532/13-п ОСОБА_4, який працює на посаді водія у ПП «Ліон-Транс», визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 ОСОБА_2, та накладено на нього штраф у розмірі 425 грн. (а.с. 30).

Згідно довідки №1 від 13.08.2013р. розмір відшкодування шкоди ОСОБА_8 з фонду захисту потерпілих становить 13 765,78 грн. (а.с. 31).

На підставі наказу Моторного (транспортного) страхового бюро України №2787 від 20.08.2013 Позивачем 21.08.2013 було сплачено ОСОБА_8 13 765,78 грн. страхового відшкодування, що підтверджено належним чином засвідченою копією платіжного доручення від 21.08.2013 №1/20442.

Як вбачається з матеріалів справи, листом від 10.09.2013 ОСОБА_4 звернувся до Позивача, в якому повідомив, що на час вчинення ДТП він (ОСОБА_4) перебував у трудових відносинах з ПП Ліон-Транс, тому щодо компенсації понесених МТСБУ витрат просив звертатися до працедавця (ПП «Ліон-Транс») (а.с. 22).

Листом №3/1-05/27936 від 10.10.2013 Позивач звернувся до Відповідача з проханням виплатити 14 540,50 грн. загальний розмір витрат МТСБУ з урахуванням витрат на збір документів та визначення розміру шкоди.

Проте, дана вимога була залишена Відповідачем без реагування, що слугувало підставою звернення з позовом до суду про стягнення 14 540,50 грн., з яких 13 765,78 грн. виплаченого відшкодування в порядку регресу та оплати Позивачем відповідно до платіжного доручення №2804 від 20.08.2013 вартості послуг аварійних комісарів згідно рахунку № СБ-000057 від 23.05.2013 на суму 774,72 грн.

При перегляді рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку, судова колегія керувалася наступним.

Положеннями ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Закон України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно ст. 4 зазначеного Закону суб'єктами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), потерпілі.

У відповідності до п. 35.1 ст. 35 Закон України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Положеннями пп.а п. 41.1 ст. 41 вказаного Закону встановлено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У відповідності до абз. 2 п. 22.1 ст. 22 цього ж Закону у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно з ст. 29 вказаного Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

У відповідності до положень статті 1166 ЦК України, шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Статтею 1191 ЦК України унормовано, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

У відповідності до п. 38.2.1 ст. 38 Закону, МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

В даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, він зафіксований правоохороннними органами, винна особа притягнута до адміністративної відповідальності, а Позивач виплатив потерпілому суму страхового відшкодування в розмірі 13 765,78 грн.

Відповідальність водія транспортного засобу «БАЗ-А079.04», д.н.з. НОМЕР_3, не була застрахована, тому потерпілий звернувся до МТБУ і останнє виплатило йому страхове відшкодування в розмірі 13 765,78 грн., набувши, відповідно, право вимоги, яке потерпіла особа мала до особи, відповідальної за завдані збитки у розмірі виплаченого відшкодування.

Таким чином, судова колегія Львівського господарського суду погоджується з висновок суду першої інстанції про те, що до Позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування потерпілій особі перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, тобто до ПП «Ліон-Транс», водій якого ОСОБА_4 визнаний винним у скоєнні ДТП, в розмірі 13 765,78 грн.

У відповідності до наведених вище норм цивільного законодавства, суд першої інстанції підставно відмовив у позові щодо стягнення 774,72 грн., які були сплачені Позивачем відповідно до платіжного доручення № 2804 від 20.08.2013 як оплата послуг аварійних комісарів, оскільки до Позивача перейшло право регресної вимоги лише в розмірі страхового відшкодування, яке виплачено потерпілій особі.

Стосовно доводів, викладених в апеляційній скарзі, судова колегія зазначає, що водій ПП «Ліон-Транс» - ОСОБА_4, який керував транспортним засобом «БАЗ-А079.04», д.н.з. НОМЕР_3 на час вчинення ДТП та вина якого у скоєнні ДТП є встановлена рішенням суду, на вимогу Позивача про виплату відшкодування, листом від 10.09.2013 повідомив, що Позивачу необхідно звертатися до його працедавця ПП «Ліон-Транс», за завданням якого він діяв (а.с. 22).

На підтвердження чого до листа від 10.09.2013 був доданий дорожній лист ПП «Ліон-Транс» (м. Львів, вул. Патона, 2/4) від 25.03.2013, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с. 23) на автобус марки «БАЗ-А079.04», д.н.з. НОМЕР_3, в якому вказані прізвища водіїв ОСОБА_8, ОСОБА_4.

Апелянт, в апеляційній скарзі, зазначаючи про відсутність в матеріалах справи трудової угоди, укладеної між ОСОБА_4 та ПП «Ліон-Транс», наказу чи розпорядження ПП «Ліон-Транс» про прийняття ОСОБА_4 на роботу чи довідки про центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про реєстрацію прийняття ОСОБА_4 на роботу в ПП «Ліон-Транс», не спростував наявні в матеріалах справи докази на підтвердження перебування ОСОБА_4 в трудових відносинах з ПП «Ліон-Транс», зокрема, постанову Шевченківського районного суду м. Львова, в якій вказано, що ОСОБА_4 водій ПП «Ліон-Транс» (а.с. 30), дорожній лист ПП «Ліон-Транс», в якому також зазначено, що ОСОБА_4 є водієм на маршруті 217А (а.с. 23) та власне і заяву ОСОБА_4 від 10.09.2013, в якій він стверджує про факт перебування в трудових відносинах з ПП»Ліон-Транс» на час скоєння ДТП (а.с. 22).

Згідно ст.ст. 36, 33 ГПК України доказами у справі є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В даному випадку, судова колегія вважає, що Апелянтом не спростовано належними і допустимими доказами в розумінні ст. 34 ГПК України, факти встановлені місцевим господарським судом, які підтверджені переліченими вище доказами у справі.

Частиною 2 ст. 35 ГПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 23.04.2013 у справі №466/2532/13-п встановлено, що ОСОБА_4, працює на посаді водія у ПП «Ліон-Транс», а дорожній лист від 25.03.2013, (а.с. 23), виписаний на автобус марки «БАЗ-А079.04», д.н.з. НОМЕР_3, на водія ПП «Ліон-Транс» ОСОБА_4, підтверджує ту обставину, що під час скоєння ДТП, ОСОБА_4 перебував в трудових відносинах з ПП «Ліон-Транс».

У відповідності до статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Отже відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з цією юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, і шкоду така особа заподіяла у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків.

При цьому, під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов'язків розуміється виконання ним роботи, передбаченої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов'язків працівника.

У відповідності до вимог ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що доводами апеляційної скарги правомірності висновків суду першої інстанції не спростовано, обставини, які відповідно до статті 104 ГПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції, в порядку статтей 33, 34 ГПК України, апелянтом не доведено, а оскаржуване судове рішення прийняте у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, фактичними обставинами та матеріалами справи, апеляційний господарський суд підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого господарського суду не вбачає.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу залишено без задоволення, витрати по сплаті судового збору за перегляд рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку, у відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України відносяться на Скаржника.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства Ліон-Транс, м. Львів від 06.01.2017 (вх. № апеляційного суду 01-05/261/17 від 17.01.2017) залишити без задоволення, а рішення господарського суду Львівської області від 17.05.2016 у справі № 914/1044/16 - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

3. Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 15.02.2017.

Головуючий суддя Л.Л. Давид

Суддя Г.Т.Кордюк

Суддя І.Б.Малех