РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2017Справа №910/23616/16

Суддя Господарського суду міста Києва Підченко Ю.О.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця"

до відповідача Державного агентства резерву України

про стягнення 350 173, 09 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Нікогосян О.С. - представник за довіреністю;

від відповідача: Пономаренко В.В. - представник за довіреністю;

СУТЬ СПОРУ: Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" звернулося до господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Державного агентства резерву України про стягнення 350 173,09 грн. основного боргу за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву в 3 кварталі 2016 року.

Позов мотивовано тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами договору відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву від 29.04.2003 № ОД/НР-03-670-/НЮ не виконав взяті на себе зобов'язання по відшкодуванню витрат за зберігання цінностей за 3 квартал 2016 року, у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість у розмірі 350 173,09 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.12.2016 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду у судовому засіданні 17.02.2017 року.

Відповідач надав відзив на позовну заяву в якому проти позову заперечив, просив у позові відмовити.

З'ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, заслухавши доводи позивача та заперечення відповідача, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що 29.04.2003 між Державним комітетом з державного матеріального резерву України (комітет) та Одеською залізницею (зберігач) укладено договір відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву № ОД/НР-03-670-/НЮ (далі - Договір), відповідно до предмету якого (п. 1.1, 1.2) комітет передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання цінності згідно з затвердженою номенклатурою у кількості та за вартістю згідно з актом № 1. Зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву без користування ними зберігачем здійснюються на складських приміщеннях, майданчиках зберігача.

Пунктом 4.1 Договору визначено, що відшкодування витрат на зберігання цінностей визначається згідно з погодженого комітетом зведеного кошторису витрат зберігача, який здійснює відповідальне зберігання цих цінностей мобілізаційного резерву.

Згідно з п. 4.3 Договору зберігач надає комітетові щоквартально до 15 числа місяця, наступного за звітним, звіти про фактичні витрати за зберігання цінностей, що підтверджуються актом звірки взаєморозрахунків на утримання цінностей мобілізаційного резерву за встановленою формою.

Відшкодування витрат (з урахування податку на додану вартість) зберігачу за зберігання цінностей мобілізаційного резерву комітет здійснює в межах, визначених підписаними актами взаєморозрахунків фактичних витрат у відповідності до п. 4.3 цього договору, не пізніше 30 числа місяця наступного за звітним кварталом (п. 4.4 Договору).

Згідно з п. 7.3 Договору договір набирає чинності з моменту його підписання та діє протягом усього терміну зберігання цінностей мобілізаційного резерву.

Відповідно до п. 4.1 Договору кошторис витрат на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на 2016 рік був погоджений позивачем та відповідачем на загальну суму 1 908 590,40 грн.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" утворено публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття.

Відповідно до п. 6 статті 2 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" та пункту 2 статуту ПАТ "Українська залізниця", затвердженого постановою КМУ від 02.09.2015 № 735, правонаступником всіх прав та обов'язків державного підприємства "Одеська залізниця" є ПАТ "Укрзалізниця", в особі регіональної філії "Одеська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця", що є стороною договору.

На виконання указу Президента України від 09.12.2010 № 1085/2010 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" проведено реорганізацію Державного комітету з державного матеріального резерву України шляхом перетворення в Державне агентство резерву України, яке є правонаступником Державного комітету з державного матеріального резерву України.

Позивач стверджує, що відповідно до звіту про витрати на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву за 3 квартал 2016 року фактично витратив на зберігання 350 173,09 грн. Оскільки відповідач в порушення п. 4.4 Договору не відшкодував витрати на зберігання цінностей державного (мобілізаційного) резерву за 3 квартал 2016 року, то з 31.10.2016 ця сума є простроченою, на таких підставах, позивач намагається у судовому порядку стягнути з відповідача 350 173,09 грн. заборгованості за Договором.

Судом дана належна правова кваліфікація правовідносинам сторін. За своєю правовою природою між сторонами укладено договір зберігання.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Частиною 1 ст. 946 ЦК України встановлено, що плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

При безоплатному зберіганні поклажодавець зобов'язаний відшкодувати зберігачеві здійснені ним витрати на зберігання речі, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 947 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України "Про державний матеріальний резерв" державний резерв є особливим державним запасом матеріальних цінностей, призначених для використання в цілях і в порядку, передбачених цим Законом. У складі державного резерву створюється незнижуваний запас матеріальних цінностей (постійно підтримуваний обсяг їх зберігання).

Статтею 2 Закону України "Про державний матеріальний резерв" визначено, що відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву - зберігання закладених до державного резерву матеріальних цінностей у постачальника (виробника) або одержувача (споживача) без надання йому права користуватися цими матеріальними цінностями до прийняття у встановленому порядку рішення про відпуск їх з державного резерву.

Частиною 3 ст. 7 Закону України "Про державний матеріальний резерв" встановлено, що фінансування витрат підприємств, установ і організацій, пов'язаних з обслуговуванням і зберіганням, списання збитків від уцінки і природних втрат матеріальних цінностей державного резерву, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, зокрема коштів, одержаних від позичання матеріальних цінностей державного резерву, а також коштів, одержаних від реалізації розброньованих матеріальних цінностей мобілізаційного резерву.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України "Про державний матеріальний резерв" відшкодування витрат підприємствам, установам і організаціям, що виконують відповідальне зберігання, оплата тарифу за перевезення вантажів, спеціальної тари, упаковки, послуг постачальницько-збутових організацій за поставку і реалізацію матеріальних цінностей державного резерву провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В силу статті 526 ЦК України та частини першої ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України визначає, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору відповідач передав позивачу на зберігання матеріальні цінності мобілізаційного резерву, а також між сторонами було погоджено кошторис витрат на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву по регіональної філії "Одеська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" на 2016 рік у розмірі 1 908 590,40 грн., в тому числі 350 173,09 грн. на 3 квартал.

Відповідно до звітної документації про витрати на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за 3 квартал 2016 позивач фактично витратив на зберігання 350 173,09 грн.

На виконання умов пункту 4.3 Договору позивач листом від 15.10.2016 № НР-04/275/1 направив відповідачу, зокрема, звіт про витрати на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за 3 квартал 2016 року, проект акта на відшкодування витрат за зберігання матеріальних цінностей, копії первинних документів на підтвердження витрат. Зазначені документи відповідач не повернув позивачу з погодженим або без погодження, із зазначеним недоліків, та витрати позивача не компенсував.

Як встановлено судом відповідач в порушення умов Договору та норм чинного законодавства не виконав взяті на себе зобов'язання щодо відшкодування витрат позивачу за зберігання цінностей мобілізаційного резерву за 3 квартал 2016 року, у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 350 173,09 грн. За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача 350 173,09 грн. витрат, здійснених на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву в 3 кварталі 2016 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного витрати по сплаті судового збору в сумі 5 252, 60 грн. покладаються на відповідача у справі - Державне агентство резерву України, згідно вимог ст. 44, 49 ГПК України.

У судовому засіданні, яке відбулося 17.02.2017, згідно частини 2 статті 85 ГПК України було проголошено скорочений текст рішення, а саме його вступну та резолютивні частини.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 625, 629, 936, 946, 947 ЦК України, ст. 193 ГК України, ст. ст. 42, 43, 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, частиною другою та третьою ст. 85 ГПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" до Державного агентства резерву України задовольнити.

2. Стягнути з Державного агентства резерву України, 01601, м. Київ, вул. Пушкінська, буд. 28, , на користь:

- Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця", 65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 28, , суму 350 173, 09 грн. витрат, здійснених на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву в 3 кварталі 2016 року та судовий збір у сумі 5 252,60 грн., видавши наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено - 22.02.2017

Суддя Ю.О.Підченко