У Х В А Л А

20 лютого 2017 року Справа № 913/1160/16

Провадження №1/913/1160/16

За позовом позивача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Луганське енергетичне обєднання, м. Луганськ

до відповідача Державного професійно-технічного навчального закладу Привільський професійний ліцей, м. Лисичанськ

за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача - Управління Державної казначейської служби України в м. Лисичанську Головного управління Державного казначейства в Луганській області

про стягнення 8299 грн. 06 коп.

Суддя Зюбанова Н.М.

Секретар судового засідання-помічник судді Антонова І.В.

В засіданні брали участь:

від стягувача: ОСОБА_2, представник за довіреністю від 10.01.2017 № 35:

від боржника: не викликався;

від третьої особи: не викликався.

- розгляд заяви Управління Державної казначейської служби України у м. Лисичанську Луганській області про відстрочку виконання рішення суду за наказом від 23.12.2016 у порядку ст. 121 ГПК України.

Дослідивши матеріали зазначеної заяви, вислухавши представника стягувача, суд дійшов до наступного.

Так, за листом, який надійшов на адресу канцелярії суду 09.02.2017, третя особа звернулася до суду із заявою про відстрочку виконання рішення суду за наказом від 23.12.2016 про стягнення з Державного професійно-технічного навчального закладу Привільський професійний ліцей 566 грн. 23 коп. 3% річних, 971 грн. 97 коп. інфляційних нарахувань, 6760 грн. 86 коп. пені та 1378 грн. 00 коп. судового збору.

У вказаній заяві третя особа просить суд відстрочити виконання судового рішення до прийняття компетентними органами відповідних рішень щодо проведення розрахунків за спожиту електроенергію з ТОВ ЛЕО, яке не перереєстроване на територію, підконтрольну українській владі.

У відзиві за листом від 13.02.20174 № 31/54 стягувач проти задоволення поданої заяви заперечує та зазначає, що листи Державної казначейської служби України від 09.12.2015 №129-10666-31244 та Служби безпеки України від 30.12.2016 №8/1-2-18620, якими заборонено здійснювати платежі на територію, не підконтрольну українській владі, не є нормативно-правовими актами.

Оцінивши доводи сторін у сукупності та надані ними докази, суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви боржника та відмову у її задоволенні з огляду на наступне.

Так, у відповідності зі ст. 124 Конституції України судові рішення є обовязковими до виконання на усій території України.

Відповідно до ст. 115 ГПК України рішення господарського суду, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України і виконуються в порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження.

Як встановлено судом при розгляді заяви боржника, наказ господарського суду від 23.12.2016 стягувачем було предявлено до виконання до Управління Державної казначейської служби України у м. Лисичанську Луганської області, що підтверджено листом останнього від 24.01.2017 № 02-70/115.

Таким чином виконавче провадження за судовим наказом у цій справи відбувається у порядку ст. 3 Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень від 05.06.2012 № 4901-VI, якою передбачено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Так, правове регулювання підстав зміни порядку виконання рішення суду здійснюється ст. 121 ГПК України, згідно з якою за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, господарський суд за власною ініціативою, за заявою сторони виконавчого провадження, за заявою виконавця, поданою на підставі заяви сторони виконавчого провадження, або за заявою державного виконавця, поданою з власної ініціативи, у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", суд, який видав виконавчий документ, може змінити спосіб та порядок виконання рішення, ухвали, постанови.

Як звісно, відстрочка це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

Відповідно до положень пункту 7.2 постанови пленуму ВГС України № 9 від 17.10.2012 Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК України, вказана норма не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Як встановлено судом, заява Управління Державної казначейської служби України у м.Лисичанську Луганської області про відстрочку виконання рішення суду обґрунтована тим, що питання щодо проведення розрахунків за спожиту електроенергію з ТОВ Луганське енергетичне обєднання, яке не перереєстроване на територію підконтрольну українській владі, на сьогодні не врегульоване; листом Служби безпеки України № 8/1/2-18620 (з грифом Для службового користування) від 30.12.2015 заборонено здійснення платежів на непідконтрольну українській владі територію та зупинено проведення платежів на користь ТОВ Луганське енергетичне обєднання; листом Державної казначейської служби України від 09.12.2015 № 19-10/666-31224 зобовязано проводити розрахунки за спожиту електроенергію з постачальниками за умови перереєстрації на територію підконтрольну українській владі.

Виходячи з приписів процесуального закону, Управління Державної казначейської служби України у м.Лисичанську Луганської області повинно довести наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення у справі, оскільки законодавець у будь-якому випадку повязує відстрочку виконання рішення з обєктивними, непереборними, тобто виключними обставинами, які надають підстави для відстрочки виконання рішення.

Господарський суд погоджується з доводами стягувача, що вказані вище листи відповідних органів не є нормативними актами щодо заборони проведення оплати боргу за наказом суду, а також такий наказ не приймався Державною казначейською службою України згідно з п. 9 Положення про Державну казначейську службу України, затв. Указом Президента України від 13.04.2011 № 460/2011.

Таким чином Управлінням Державної казначейської служби України у м.Лисичанську Луганської області в порушення викладених приписів законодавства документально не підтверджено винятковість обставин, які надають право для відстрочки судового рішення, тому суд не вбачає правових підстав для задоволення заяви про відстрочку виконання рішення суду за наказом від 23.12.2016.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 86, 121 Господарського процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Заяву Управління Державної казначейської служби України у м. Лисичанську Луганській області про відстрочку виконання рішення суду за наказом від 23.12.2016 у справі № 913/1160/16 залишити без задоволення.

Суддя Н.М.Зюбанова