РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2017Справа №910/23653/16

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «ДТС»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Твін»
простягнення 37 637,36 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:Косова Н.Г., Черноусов В.В.
від відповідача:Бондар Є.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «ДТС» (надалі - ТОВ «ТД «ТДС») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Твін» (надалі - ТОВ «ТД «Твін») про стягнення 37 637,36 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору №22 від 03.11.2015 р. позивач поставив товар, а відповідач зобов'язання з оплати поставленого товару не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 37 637,36 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.12.2016 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 30.01.2017 р.

25.01.2017 р. представником відповідача до канцелярії суду подано відзив на позовну заяву, в якому заперечував факт поставки спірної партії товару, а відтак просив відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні 30.01.2017 р. судом оголошувалась перерва на 13.02.2017 р.

Представники позивача в судове засідання з'явилися, надали додаткові письмові пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримали повністю.

Представник відповідача в судове засідання з'явилася, проти задоволення позовних вимог заперечувала з огляду на викладені у відзиві на позовну заяву обставини.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

03.11.2015 р. між ТОВ «ТД «ТДС» (постачальник) та ТОВ «ТД «Твін» (покупець) був укладений договір поставки №22 (надалі - «Договір»), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, та у відповідності з заявкою покупця, поставити та передати у власність покупця поліамідну сосисочну, сарделечну, ковбасну оболонки «Біга-3» або іншу продукцію, що надалі іменується товар, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити його в порядку і строки обумовлені цим договором.

За змістом п. 4.1 Договору поставка товару здійснюється партіями в межах кількості, зазначеної в заявці та у видатковій накладній.

Пунктом 5.6 Договору передбачено, що оплата товару покупцем здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника у банк, вказаний в розділі 11 «Юридичні адреси та банківські реквізити сторін» договору.

Згідно з п. 5.7 Договору покупець зобов'язаний перерахувати грошові кошти на розрахунковий рахунок постачальника протягом 30 календарних днів з моменту прийняття товару. Приймання товару підтверджується оформленням видаткової накладної.

Позивач вказує, що 22.11.2016 р. згідно видаткової накладної №1245 ним було поставлено на користь відповідача товар на загальну суму 37 637,36 грн.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання по оплаті поставленого згідно Договору товару, у зв'язку з чим позивач вказує на існування заборгованості у розмірі суму 37 637,36 грн.

Договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з п. 5.7 Договору покупець зобов'язаний перерахувати грошові кошти на розрахунковий рахунок постачальника протягом 30 календарних днів з моменту прийняття товару. Приймання товару підтверджується оформленням видаткової накладної.

Відтак суд приходить до висновку, що підставою для здійснення відповідної оплати поставленої продукції є складена в двосторонньому порядку видаткова накладна, яка в свою чергу, підтверджує факт передачі позивачем та прийняття відповідачем товару на обумовлену суму.

Позивач вказує, що на підставі видаткової накладної №1245 від 22.11.2016 р. ним була поставлена на користь відповідача партія товару на загальну суму 37 637,36 грн.

Суд відзначає, що вказана видаткова накладна не підписана з боку відповідача, а представником ТОВ «ТД «Твін» факт поставки спірної партії товару заперечується у повному обсязі.

Листом №85 від 13.12.2016 р. відповідач повернув позивачеві 2 екземпляри видаткових накладних №1245 від 22.11.2016 р. та рахунок на оплату №717 від 22.11.2016 р. без підпису у зв'язку з відсутністю факту поставки.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. За приписами статті 4 цього Закону одним із принципів бухгалтерського обліку є превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Згідно зі статтею 9 названого Закону підставою для бухгалтерського обліку господарської операції є первинний документ, який фіксує факт здійснення операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені. Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Пунктами 2.1, 2.2., 2.4, 2.5, 2.7, 2.13, 2.14, 2.15 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. №88 визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації, власника, на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Суд відзначає, що видаткова накладна №1245 від 22.11.2016 р., долучена позивачем до матеріалів справи, на відповідає вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і Положення про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку, затвердженого наказом Міністерства Фінансів України від 24.05.1995 р. №88, оскільки не підписана уповноваженою особою відповідача, а відтак не може підтверджувати факт здійснення господарської операції з поставки і прийняття товару за Договором на суму 37 637,36 грн.

При цьому, позивачем не надано інших документальних доказів передбачених чинним законодавством України та умовами Договору, які б могли підтвердити факт поставки товару, а саме товарно-транспортних накладних на вантаж (шляхових листів), довіреностей відповідача, отриманих позивачем при переданні товару за видатковими накладними, тощо.

Доводи позивача про відображення у податковій звітності спірної господарської операції суд не приймає в якості належних та допустимих доказів, оскільки такі дії мають односторонній характер, і в силу положень чинного законодавства безпосередньо первинні документи, виконані у встановленому чинним законодавством порядку, є підставою для формування фінансової та податкової звітності підприємства, а не навпаки.

За відсутності первинних документів як підстави для формування податкової звітності та відображення у ній вчинених господарських операцій, дані податкових накладних і декларацій, поданих до податкового органу, не можуть бути доказом відвантаження/отримання товару. Більше того, наявність податкової звітності передбачає можливість її корегування в майбутніх податкових періодах у разі самостійного виявлення платником податків помилок в поданих деклараціях.

Аналогічні висновки містяться у постанові Вищого господарського суду України від 02.08.2016 р. у справі №914/1806/15.

Твердження позивача про обов'язок відповідача сплатити вартість виготовленої на його замовлення продукції не приймається судом до уваги з огляду на те, що підставою позову у даній справі є невиконання відповідачем зобов'язання з оплати поставленої продукції, а не відшкодування понесених позивачем витрат на виготовлення замовленої продукції у зв'язку з відмовою ТОВ «ТД «Твін» від її прийняття.

З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем не подано належних та допустимих доказів того, що ним фактично була поставлений, а відповідачем прийнятий товар на заявлену до стягнення суму, а тому у суду відсутні підстави вважати відповідача, таким що прострочив виконання грошового зобов'язання як на момент звернення до суду, так і на момент розгляду справи в суді.

Відтак, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 37 637,36 грн. є необґрунтованою та такою, що не підлягають задоволенню, а тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити повністю.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 49, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «ДТС» відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 16.02.2017 р.

Суддя В.П. Босий