РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2017Справа №910/23741/16
За позовом Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС»

До Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайфсел»

Про стягнення 15 032,33 грн.

Суддя Мельник В.І.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Бочарова К.І., довіреність № 65/17 від 01.02.2017

Дрищ С.С., довіреність №455/16 від 29.02.2016

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство «Чорнобильська АЕС» (далі -позивач) подало на розгляд господарського суду міста Києва позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайфес» (далі - відповідач) про стягнення 15 032,33 грн.

Позовні вимоги позивача мотивовані тим, що відповідачем не виконуються умови договору оренди № 208 тіт від 09.06.2009р.

Ухвалою суду від 26.12.2016р. порушено провадження у справі № 910/23741/16 та призначено розгляд на 27.01.2016 р.

25.01.2017 від відповідача надійшло клопотання про витребування доказів у справі та відкладення розгляду справи.

26.01.2017 від позивача надійшли документи по справі.

27.01.2017р. представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача відкликав заяву про залучення третьої особи, яка була ним подана до суду 25.01.2017.

Суд оголосив перерву у судовому засіданні до 17.02.2017.

17.02.2017р. представник позивача у судове засідання не з'явився.

Представник відповідача проти позову заперечив у повному обсязі.

Суд вирішив відмовити у позові повністю.

Розглянувши подані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

09 червня 2009 між Державним спеціалізованим підприємством «Чорнобильська АЕС» (далі - Позивач, ДСП ЧАЕС, Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лайфселл" (далі - Відповідач, Орендар) було укладено договір № 208 тіт оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності.

Відповідно до умов п.1.1. договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно - частину металевої площадки площею 3,0 м.2 на відмітці 70,0 м., несучої башти димової труби промислово-опалювальної котельні, що перебуває на балансі державного спеціалізованого підприємства "Чорнобильська АЕС".

Майно передається в оренду з метою розміщення антен базової станції стільникового зв'язку (п.1.2. Договору).

Як зазначає позивач, у подальшому між сторонами укладено декілька додаткових угод, які доповнювали або змінювали певні положення, зокрема вартість об'єкту оренди, розмір орендної плати, строк дії договору, назву орендаря та банківські реквізити.

20.09.2011 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України № 961 від 14.09.2011 "Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 10.08.1995 №629 "Про затвердження Методики оцінки вартості об'єктів оренди, Порядку викупу орендарем оборотних матеріальних засобів та Порядку надання в кредит орендареві коштів та цінних паперів та від 04.10.1995 № 786 "Про Методику розрахунку і порядок використання плати за оренду державного майна.

Пунктом 3.5 Договору сторони погодили, що розмір орендної плати переглядається на вимогу однієї із сторін у разі зміни Методики по розрахунку, істотної зміни стану об'єкта оренди з незалежних від сторін причин та в інших випадках, передбачених чинним законодавством.

У зв'язку з внесенням змін до Додатку 2 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, а саме збільшення орендної ставки за призначенням: "розміщення операторів телекомунікацій, які надають послуги з рухомого (мобільного) зв'язку" до 40%, листом ДСП ЧАЕС №4034/71/18-344 від 10.10.2011 на адресу відповідача було надіслано пропозицію щодо збільшення орендної плати.

Виходячи із пояснень позивача, відповідь на пропозицію збільшити орендну плату від відповідача на ДСП "Чорнобильська АЕС" не надійшла.

Як зазначає позивач, позовна заява про спонукання ТОВ "Лайфселл" укласти додаткову угоду до договору оренди № 208 тіт від 09.06.2009 на предмет збільшення орендної плати з моменту набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України № 961 від14.09.2011 на розгляд суду не направлялась.

Додатковою угодою №4 від 21.01.2013 до договору оренди № 208 тіт від 09.06.2009 сторони дійшли згоди щодо врахування вимог постанови КМУ від №961 щодо розміру орендної плати визначеної на підставі Методики розрахунку та порядку використання плати за оренду державного майна.

Згідно з Актом приймання-передавання державного майна від 28.02.2013 до договору оренди №208 тіт від 09.06.2009, частина орендованого майна (частина металевої площадки площею 1,5 кв.м на відмітці 70,0 м. несучої башти димової труби промислово-опалювальної котельні) було повернуто Орендодавцю.

Відповідно до п. 1.1.5.1 Плану контрольно-ревізійної роботи Державної фінансової інспекції в Київській області (далі - ДФІ в Київській області) на І квартал 2014 року та на підставі направлень на проведення ревізії ревізійною групою Держфінінспекції в Київській області проведено ревізію фінансово-господарської діяльності державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС» за період з 01.01.2010 по 01.04.2014.

За результатами проведеної ревізії ДФІ у Київській області був складений Акт від 27.06.2014 № 07-21/67, в якому відображено висновок щодо виявлених порушень серед яких, зокрема ревізією встановлено недоотримання доходів ДСП ЧАЕС від оренди державного майна на загальну суму 156 716,09 грн. та відповідно недоотримано доходів державним бюджетом в сумі 52 238,71 грн.

В ході ревізії, проведено донарахування орендної плати орендарям в межах терміну позовної давності на загальну суму 208 954,79 грн. (з ПДВ), в т.ч. по договору №208 тіт від 09.06.2009 донарахування орендної плати за період з 20.09.2011 по серпень 2012 року становить 15032,33 грн.

Не погоджуючись з висновками щодо виявлених порушень, ДСП ЧАЕС 15.08.2014 подало начальнику Державної фінансової інспекції в Київській області скаргу від 14.08.2014 № 3247/39/11-303(2), якою просило скасувати в т.ч. пункт 8 вимоги від 24.07.2014 № 10-07-14-14/7208 "Про усунення виявлених порушень".

Листом від 22.08.2014 № 10-25-14-14/7973 Державна фінансова інспекція в Київській області в задоволенні скарги ДСП ЧАЕС відмовила.

Керуючись ст. ст. 17, 19, 99, 104-106 Кодексу адміністративного судочинства України 18.09.2014 ДСП "Чорнобильська АЕС" звернулось із позовом до Київського окружного адміністративного суду про визнання протиправними та скасування пунктів вимоги від 24.07.2014 № 10-07-14-14/7208.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 5 лютого 2015 року, позовні вимоги ДСП "Чорнобильська АЕС" були задоволені.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 5 липня 2016 року постанову Київського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 5 лютого 2015 року було скасовано. В задоволенні позову ДСП "Чорнобильська АЕС" до Державної фінансової інспекції в Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги відмовлено.

Листом від 10.11.2016 № 10-07-14-14/6501 Державна фінансова інспекція в Київській області вимагає від позивача надати інформацію про вжиті заходи щодо виконання вимог від 24.07.2014 № 10-07-14-14/7208 "Про усунення виявлених порушень" та звернула увагу, що пп. З п. 1 розпорядження Кабінету Міністрів України "Питання зміцнення фінансово-бюджетної дисципліни" від 19.01.2011 № 148-р, передбачено невідкладний розгляд відповідно до законодавства питання доцільності перебування на посаді керівників суб'єктів господарювання державного сектора економіки за невиконання вимог органів державної фінансової інспекції щодо усунення виявлених порушень.

Відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України правонаступником Державної фінансової інспекції в Київській області є Північний офіс Держаудитслужби.

Позивач просить суд залучити в якості третьої особи Північний офіс Державної аудиторської служби, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову, на стороні позивача, поновити строк позовної давності позивачу та стягнути з відповідача 15032,33 грн. та судовий збір.

Також позивачем зазначено, що тривалий термін судового розгляду позовних вимог ДСП ЧАЕС про визнання протиправними та скасування окремих пунктів вимоги ДФІ в Київській області (з листопада 2014 року по липень 2016 року) позбавило ДСП ЧАЕС своєчасного звернення до господарського суду за захистом майнових прав, а саме з позовною заявою до відповідача.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 759 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За приписами ст. 765 Цивільного кодексу України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк встановлений договором найму.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Загальний порядок укладення, зміни і розірвання цивільно-правових договорів врегульовано Главою 53 Цивільного кодексу України. Порядок укладення, зміни і розірвання господарських договорів встановлено Главою 20 Господарського кодексу України

Пунктом 7 ст. 179 Господарського кодексу України визначено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 180 Господарського кодексу України при укладенні господарського договору сторони зобов'язанні у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Зі змісту статті 632 Цивільного кодексу України вбачається, що ціна в договорі встано влюється за домовленістю сторін, тобто є вільною, за виключенням випадків визначених законом, у яких ціни (тарифи, ставки тощо) встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами міс цевого самоврядування.

Відповідно ч. 1 до ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, істотними вважаються насамперед ті умови договору, які названі такими за законом.

Статтею 284 Господарського кодексу України (п. 1) визначено, що істотними умовами договору оренди є: об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" істотною умовою договору оренди є, зокрема, орендна плата з урахуванням її індексації.

Орендна плата, як істотна умова договору оренди, за розміром, формою та порядком її сплати визначається статтями 19, 20 цього Закону.

Згідно з ч. 2 ст. 284 Господарського кодексу України умови договору оренди зберігають свою силу на весь строк дії договору, а також у разі якщо після його укладення законодавством встановлено правила, що погіршують становище орендаря.

Додатковою угодою №4 від 21.01.2013 до договору оренди № 208 тіт від 09.06.2009 сторони дійшли згоди щодо врахування вимог постанови КМУ від №961 щодо розміру орендної плати визначеної на підставі Методики розрахунку та порядку використання плати за оренду державного майна.

Згідно з Актом приймання-передавання державного майна від 28.02.2013 до договору оренди №208 тіт від 09.06.2009, частина орендованого майна (частина металевої площадки площею 1,5 кв.м на відмітці 70,0 м. несучої башти димової труби промислово-опалювальної котельні) було повернуто Орендодавцю.

Виходячи із матеріалів справи, сторонами договору оренди було узгоджено розмір оре ндної плати.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До зобов'язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов'язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов'язань.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 2 ст. 632 Цивільного кодексу України регламентовано, що зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

В силу приписів ч. 1 ст. 188 Господарського кодексу України, ст.ст. 525, 651 Цивільного кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Частинами 2-3 статті 188 Господарського кодексу України передбачено, що сторона договору, яка вважає за необхідне, зокрема, змінити договір, повинна надіслати пропозицію про це другій стороні, яка у двадцятиденний строк після одер жання такої пропозиції повідомляє іншу сторону про результати її розгляду.

Однак, судом встановлено, що на день вирішення спору сторонами не уклада лось будь-яких змін до договору в частині узгодження нового розміру орендної плати (на суму 15 032,33 грн.).

Відповідно до частин 4-5 статті 188 Господарського кодексу України у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінте ресована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Доказів того, що позивач звертався з позовом до суду про спонукання від повідача про внесення змін до договору в частині нового розміру орендної плати не подано.

Суд дійшов висновку, за відсутності належного оформлення внесених до договору змін щодо розміру орендної плати, у відповідача не виникло зобов'язання по сплаті коштів в іншому розмірі.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Позивачем належними та допустимими доказами не доведено наявність у відповідача обов'язку сплати позивачу коштів в розмірі 15 032,33 грн.

Таким чином, позовні вимоги Державного спеціалізованого підприємства "Чорнобильська АЕС" безпідставні та задоволенню не підлягають повністю.

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Відповідно до п. 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Заява відповідача про застосування строків позовної давності до уваги не приймається, оскільки суд на підставі досліджених доказів установив, що право позивача на захист якого він просить відповідачем не порушено, отже, приймається рішення про відмову у задоволенні позову саме з цих підстав.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст., 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

(Повний текст рішення складено 22.02.2017р.)

Суддя В.І.Мельник