УХВАЛА

21.02.2017Справа № 910/2700/17
За позовом Приватного акціонерного товариства "АГРОФІРМА"ТРОЯНДА"

до Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "ХРЕЩАТИК"

третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Легкий В.В.

третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню

Суддя Турчин С.О.

Представники учасників процесу:

не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "АГРОФІРМА"ТРОЯНДА" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "ХРЕЩАТИК" про визнання виконавчого напису № 2486, вчиненого 22.11.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Легким В.В., таким, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги мотивовані тим, що при вчинені виконавчого напису нотаріуса заборгованість позивача перед відповідачем не була безспірною. Позивач стверджує, що 23.11.2016 його зобов'язання за кредитним договором № 52-47/1-13 від 13.12.2013 були остаточно припинені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.02.2017 порушено провадження у справі № 910/2700/17, розгляд справи призначено на 14.03.2017 та залучено до участі у справі в якості третіх осіб, не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Легкого В.В. та Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Разом із позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, у якій позивач просить суд зупинити стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Легкого В.В. від 22.11.2016 № 2486, зокрема виконавче провадження (ВП №53373046), відкрите 09.02.2017 про стягнення з Приватного акціонерного товариства "АГРОФІРМА"ТРОЯНДА" на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "ХРЕЩАТИК" заборгованість у розмірі 139 657 011,42 грн.

В обґрунтування зазначеного клопотання про забезпечення позову позивач зазначає, що станом на дату подання позовної заяви спірний виконавчий напис було пред'явлено до виконання та відкрито виконавче провадження по його примусовому виконанню, накладено арешт на все майно боржника, а тому, у разі фактичного виконання виконавчого напису у порядку виконавчого провадження, будуть порушені права позивача та, у разі задоволення позову, виконати рішення у даній справі вже буде неможливо.

При цьому, у позовній заяві позивач зазначає, що заборгованість за кредитним договором № 52-47/1-13 від 13.12.2013 відсутня.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що заява позивача про забезпечення позову підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 66 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Згідно ст. 67 Господарського процесуального кодексу України позов, зокрема, забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа , за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

В постанові Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" від 26.12.2011 року № 16 зазначено, що відповідно до статті 66 Господарського процесуального кодексу України заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом за заявою сторони, прокурора, або з ініціативи господарського суду як гарантія реального виконання рішення суду.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

За змістом постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" від 26.12.2011 року №16, забезпечення позову виступає як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичних або фізичних осіб, і може застосовуватись на будь-якій стадії процесу. Питання про забезпечення позову може вирішуватися господарським судом як без проведення окремого судового засідання, так і в засіданні з викликом представників сторін, інших учасників судового процесу із заслуховуванням їх думки.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" від 26 грудня 2011 року №16, умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову. Така правова позиція підтверджується рішеннями суду касаційної інстанції, а саме постановою ВГСУ від 21.12.2006р. по справі № 30/322-06-9805 та постановою ВГСУ від 25.01.2006р. по справі № 2/282.

З матеріалів справи вбачається, що 22.11.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Легким В.В. вчинено виконавчий напис № 2486 про стягнення з Приватного акціонерного товариства "АГРОФІРМА"ТРОЯНДА" на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "ХРЕЩАТИК" заборгованості у розмірі 139 657 011,42 грн. за кредитним договором № 52-47/1-13 від 13.12.2013.

За твердженням заявника, зазначений вище виконавчий напис вчинено з порушенням норм чинного законодавства України та умов кредитного договору № 52-47/1-13 від 13.12.2013, оскільки станом на дату вчинення виконавчого напису - 22.11.2016 заборгованість позивача за кредитним договором № 52-47/1-13 від 13.12.2013 становила 12 212 881,19 грн., а станом на 23.11.2016 зобов'язання позивача за кредитним договором були припинені, що вбачається з рішення Господарського суду міста Києва від 20.12.2016 у справі № 910/18524/16.

Зазначені вище обставини стали підставою для звернення Приватного акціонерного товариства "АГРОФІРМА"ТРОЯНДА" до суду з даним позовом.

Відповідно до положень ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження", примусовому виконанню підлягають виконавчі написи нотаріусів.

Як зазначається позивачем, та підтверджується матеріалами справи, постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 09.02.2017, на підставі виконавчого напису № 2486 від 22.11.2016, відкрито виконавче провадження № 53373046.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 09.02.2017 у виконавчому провадженні № 53373046 накладено арешт на все майно, що належить Приватному акціонерному товариству "АГРОФІРМА"ТРОЯНДА".

Таким чином, станом на час розгляду справи, орган примусового виконання рішень здійснює примусове виконання оспорюваного виконавчого напису нотаріуса.

При цьому, предметом спору у даній справі є визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню через недоведеність безспірності заборгованості та відсутність заборгованості за кредитним договором № 52-47/1-13 від 13.12.2013.

Отже, існує зв'язок між зазначеними заходами до забезпечення позову (зупинення виконання на підставі виконавчого напису) і предметом спору (визнання виконавчого напису такими, що не підлягає виконанню).

Крім того, суд дійшов висновку, що у випадку вчинення органом державної виконавчої служби дій щодо примусового виконання спірного виконавчого напису нотаріуса, вирішення спору по суті у даній справі не буде мати сенсу.

Виконання рішення суду, у разі задоволення позову, також буде неможливим, оскільки стягнення грошових коштів органами державної виконавчої служби в примусовому порядку за спірним виконавчим написом, утруднить виконання рішення суду про визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки він буде вже фактично виконаним. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 13.04.2016 у справі № 910/29733/15.

При цьому, оцінюючи питання відносно збалансованості інтересів сторін, суд дійшов висновку, що застосування такого заходу до забезпечення позову у випадку відмови в позові жодним чином не порушить права відповідача, оскільки виконання виконавчого напису може бути продовжено у примусовому порядку. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Вищого Господарського суду України від 19.11.2014 у справі №914/2995/14 та від 24.12.2014 у справі №910/21706/14.

Приймаючи до уваги, що на теперішній час відкрито виконавче провадження стосовно примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Легкого В.В. № 2486, щодо якого заявлено позовні вимоги про визнання його таким, що не підлягає виконанню, вжиття заходів забезпечення позову в даній справі відповідає вимогам ст.67 Господарського процесуального кодексу України.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку про задоволення заяви позивача про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису № 2486 від 22.11.2016, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Легким В.В.

Про забезпечення позову господарський суд виносить ухвалу, яка надсилається або видається сторонам у справі, іншим учасникам судового процесу (стаття 67 ГПК). Наказ про вжиття заходів до забезпечення позову не видається.

Суд також дійшов висновку, що ухвала про забезпечення позову має відповідати вимогам ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", що встановлюються до виконавчого документа, оскільки ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом в розумінні ст. 3 зазначеного Закону.

Відповідно до п.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про судове рішення" від 22.03.2012 року № 6, ухвали господарського суду набирають законної в день їх винесення.

Керуючись ст. ст. 66, 67, 86 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Приватного акціонерного товариства "АГРОФІРМА"ТРОЯНДА" про забезпечення позову задовольнити.

2. З метою забезпечення позову до вирішення спору по суті та набрання рішенням у справі № 910/2700/17 законної сили, вжити заходи до забезпечення позову, а саме:

зупинити стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 22.11.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Легким В.В., зареєстрованого в реєстрі за № 2486 щодо стягнення заборгованості у розмірі 139 657 011,42 грн. за кредитним договором № 52-47/1-13 від 13.12.2013, який знаходиться на примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, виконавче провадження № 53373046.

Стягувач: Приватне акціонерне товариство "АГРОФІРМА"ТРОЯНДА" (04123, м. Київ, вул. Осиповського, буд. 1-А, код 03359658)

Боржник: Публічне акціонерне товариство "Комерційний Банк "ХРЕЩАТИК" (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 8-А, код 19364259)

Дана ухвала є виконавчим документом, набирає чинності з моменту її прийняття, тобто з 21.02.2017 та підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому Законом України „Про виконавче провадження".

Строк пред'явлення ухвали до виконання до 21.02.2020.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом п'яти днів з дня, наступного за днем прийняття.

Суддя С.О. Турчин