ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
13 лютого 2017 р. Справа № 903/907/16

за позовом Військової частини НОМЕР_1
до відповідача: Великообзирської сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області
треті особи на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору: 1)КЕВ м.Володимир-Волинський
2) Військова частина НОМЕР_2
3) Головне управління Держгеокадастру у Волинській області
третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_1
про визнання недійсним та скасування рішення від 15.02.2012 року №14/8

Суддя Костюк С.В
при секретарі Коритан Л.Ю.

ПРЕДСТАВНИКИ:
від позивача: Лагутін Є.В., дов.№173/183 від 22.07.2014 року
від відповідача: Смолярчук В.П., сільський голова
від 3-ої особи на стороні позивача -1: н/з
від 3-ої особи на стороні позивача -2: Кушнірук В.В., дов.№350/494/1201пс від 14.09.2016 року
від 3-ої особи на стороні позивача -3: Хитрик Н.В., дов. від 13.12.2016 року
від 3-ої особи на стороні відповідача: н/з

Права та обов`язки учасникам судового процесу роз`яснені відповідно до ст. ст. 20, 22 ГПК України.
Відводу складу суду не заявлено.
Клопотання про фіксацію судового процесу технічними засобами не поступало.
В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть: Позивач військова частина НОМЕР_1 ставить вимогу визнати недійсним та скасувати рішення Великообзирської сільської ради Камінь-Каширського району від 15.02.2012 року №14/8 Про погодження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки.
При обґрунтуванні заявленої вимоги зазначає, що за актом приймання-передачі від 29.12.2005 року КЕВ м.Володимир-Волинський прийняв на облік від Луцької КЕЧ району нерухоме майно та земельну ділянку площею 24151,5 га. військового містечка № НОМЕР_3 с.Поворськ, Ковельського району.
При проведенні робіт з метою упорядкування обліку та використання земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_3 виявлено, що на території полігону розташовані ділянки громадян в т.ч. села Стобихва, Камінь-Каширського району, Великообзирської СР, які виділені за рішенням сільської ради, внесені до Державного земельного кадастру, право власності на них зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Згідно державного акту на право постійного користування землею від 01.11.1968 року, виданого виконкомом Волинської обласної ради депутатів трудящих від 11.11.1968 року №12/28 земельна ділянка військового містечка належить до земель оборони і вилучення повинно проводитись за згодою Міністерства оборони України. Однак сільська рада без згоди Міністерства оборони України прийняла рішення на виділення земельних ділянок з земель оборони, що призвело до протиправного вилучення і зміни права власності на землі, що належить Міністерству оборони України.
Прийнятим 15.02.2012 року за №14/8 рішенням земельна ділянка 0,25 га. та 04758 га. в с.Стобихва виділена громадянці ОСОБА_1 .
Обгрунтовуючи заявлену вимогу посилається на факти встановлені Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 16.01.2013 року у справі №5004/417/12 та норми Земельного кодексу України, які порушено відповідачем при прийнятті оспорюваного рішення.
Відповідач в наданому суду поясненні вказав, що згідно рішення Міністра оборони України та розпорядженням начальника розквартирування військ та капітального будівництва Міністра оборони № 163/1/533 від 20.10.1994 р. було вирішено передати міським органам влади земельну ділянку полігону Повурськ площею 10027 га на північ лінії з координатами Х=5696580, У=5364220, північний берег річки Стобихівки, Х=5697200, У=5373000, Х=5694000, У=5376000, східний берег річки Осини, Х=5690000, У=5376740. Цей документ підписаний начальником штабу Військово-Повітряних Сил України генерал-майором Ю.Петровим.
3-я особа- КЕВ м.Володимир-Волинський в поясненні №24 від 03.01.2017 року вказує, що авіаційний полігон Повурськ підпорядкований Командуванню Повітряних Сил України і займає земельну ділянку площею 24157,7 га. та використовує її в інтересах авіації.
Відповідно до акту на право постійного користування землею від 11.11.1968 року, виданого виконавчим комітетом Волинської обласної ради депутатів трудящих №12/28, земельна ділянка закріплення за в/ч НОМЕР_4 (правонаступник в/ч НОМЕР_1 ) і належить до земель оборони.
На виконання директиви Міноборони України від 20.01.2005 року №Д9332/1/03 за актом приймання-передачі від 29.12.2005 року №391 КЕВ м.Володимир-Волинський прийняв на облік від Луцької КЕЧ району нерухоме майно та земельну ділянку площею 24151,5 га. військового містечка № НОМЕР_3 , с.Поворськ, Ковельського району.
В ході проведення робіт по виготовленню технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, встановлено, що на території полігону військової частини розташовані села Бережниця та Стобихва; частина земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян вказаних населених пунктів, внесені до Державного земельного кадастру, право власності на них зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що унеможливлювало виготовлення документації та присвоєння кадастрового номера земельній ділянці полігону вцілому.
Згідно п.а ч.1 ст.141 Земельного кодексу України підставою припинення права постійного користування земельною ділянкою є добровільна відмова землекористувача, однак Великообзирська сільська рада без згоди Міністерства оборони України, своїм рішенням надала дозвіл громадянці ОСОБА_1 на набуття права власності на земельну ділянку, що призвело до протиправного вилучення із земель оборони земельної ділянки площею 0,25 га. та до зміни форми власності на земельну ділянку.
Також зазначає, що полігон Повурськ є єдиним авіаційним полігоном Повітряних Сил України, де є можливість застосовувати ракети класу повітря-поверхня, тому зменшення площі полігону є неприйнятним у зв`язку з необхідністю забезпечення його цілісності, що є обов`язковою умовою для проведення на ньому бойових навчань.
При обґрунтуванні зазначеного в поясненні посилається на норми статей 77,92,141 Земельного кодексу України, ч.4 ст.2 ЗУ Про використання земель оборони.
До пояснення долучає лист Головного управління Держземагенства у Волинській області №13-3-0-5-4621/2-14 від 04.11.2016 року, акт на право користування землею в/ч НОМЕР_4 , виданий виконавчим комітетом Волинської обласної ради депутатів трудящих, акт приймання-передачі військового майна від 29.12.2005 року №391, згідно якого КЕВ м.Володимир-Волинський було передано Луцькою КЕЧ району будівлі та споруди військового містечка № НОМЕР_5 за адресою с.Поворськ, Ковельського району з земельною ділянкою площею 24 151,5 га.
Рішенням Волинської обласної ради від 04.05.1995 р. № 4/8 Про передачу земель військової частини НОМЕР_6 (Камінь-Каширський, Маневицький райони) вирішено передати землі військової частини НОМЕР_6 (Камінь-Каширський, Маневицький райони) загальною площею 14124, 8 га, з них на території Камінь-Каширського району 7 274, 4 га, в тому числі сільськогосподарських угідь 514, 3 га, лісових площ 5762, 7 га, інших угідь 997, 4 га.
3-я особа військова частина НОМЕР_7 в поясненні на позов вказує, що на території військового містечка № НОМЕР_3 с.Поворськ, Ковельського району розташовані ділянки громадян с.Бережниця, Маневицького району та с.Стобихва, Камінь-Каширського району, які виділені за рішенням сільських рад, внесені до Державного земельного кадастру, право власності на них зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Згідно державного акту на право постійного користування землею від 01.11.1968 року, виданого виконкомом Волинської облради депутатів трудящих від 11.11.1968 року №12/28, земельна ділянка військового містечка належить до земель оборони і її вилучення повинно проводитись за згодою Міністерства оборони України.
Водночас, сільські ради прийняли рішення про виділення земельних ділянок з земель оборони без згоди Міністерства, чим фактично змінили цільове призначення земель. В поясненні посилається на відповідні норми Земельного кодексу України та зазначає, що позовні вимоги військової частини НОМЕР_8 повністю підтримує.
3-я особа Головне управління Держгеокадастру в поясненні від 31.01.2017 року вказує, що земельні ділянки військового авіаційного полігону Повурськ загальною площею 24151,5 га. розташовані на території Ковельського (100127 га.), Камінь-Каширського (7274,1 га.) та Маневицького (6850,4 га.) районів області, межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) не встановлені.
Відповідно до даних Державного земельного кадастру земельна ділянка військового полігону ІНФОРМАЦІЯ_1 площею 10011,6190 га. (кадастровий номер :05:006:0174), яка знаходиться на території Ковельського району перебуває у державній власності в особі Волинської ОДА, реєстраційний номер 2551089 від 05.09.2013 року. Категорія земель землі лісогосподарського призначення з цільовим призначенням для ведення лісового господарства. Право постійного користування даною земельною ділянкою зареєстровано реєстраційною службою Ковельського міськрайонного управління юстиції 22.03.2016 року, реєстраційний номер 13843157 за КЕВ м.Володимир-Волинський.
За інформацією відділу Держгеокадастру у Камінь-Каширському районі, згідно державної статзвітності за ф.6-зем станом на 01.01.2016 року на території Великообзирської сільської ради Камінь-Каширського району відсутні землі підприємств, організацій, частин, установ оборони, документи про такі землі та документації із землеустрою до даного відділу не надходили, в підтвердження додано довідку від 31.01.2017 року №22-28-99.0-96/15-17.
3-я особа ОСОБА_1 , залучена до участі у справі ухвалою суду від 02.12.2016 року, письмових пояснень по суті заявлених позивачем вимог не представила.
Ухвала суду від 02.12.2016 року направлена ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 повернулась без вручення адресату, з відміткою пошти за даною адресою не проживає, ухвала від 04.01.2017 року отримана 10.01.2017 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням №148.
Позивачем надано суду: копію протоколу наради в Луцькій КЕЧ району від 06.05.1994 року, витяг з Інструкції з експлуатації 202 авіаційного полігону Повурськ, затверджену Командувачем Повітряних Сил Збройних сил України 18.10.2016 року та копії додатків 1,5 до даної Інструкції.
09.02.2017 р. подано додаткові пояснення № 350/173/129/60 від 07.02.2017р. в яких, зокрема, зазначено, що відповідно до розпорядження Волинської обласної державної адміністрації від 15.11.2016 р. № 521 військовій частині НОМЕР_1 було надано дозвіл на проведення інвентаризації земель державної власності загальною площею 24157,7 га, наданих у постійне користування військовій частині НОМЕР_4 згідно з державним актом на право постійного користування землею від 01.11.1968 року № XII-1-5, про що складено проект Технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель державної власності наданих у користування військовій частині НОМЕР_1 на території Ковельського, Маневицького та Камінь-Каширського районів.
Відповідно до робочого інвентаризаційного плану, схем розташування земельної ділянки (додатки до технічної документації) спірні земельні ділянки перебувають на території авіаційного полігону Повурськ.
Аналогічне розташування спірних земельних ділянок в с.Стобихва підтверджується топографічним планом, складеним ДП Центр ДЗК у 2015 році.
При проведенні Волинським філіалом Інституту землеустрою Української академії аграрних наук інвентаризації земель Міністерства оборони України на території Камінь-Каширського району Волинської області (Поворський полігон) в 1993 році (копія додається) складено Технічний звіт, згідно додатків до якого на час проведення інвентаризації під громадськими дворами, вулицями, площами, громадськими будівлями земельних ділянок не рахується.
Також зазначено, що відповідач не подав доказів щодо додержання процедури відчуження оспорюваних земельних ділянок державної власності (земель оборони), а отже відсутнє погодження Міноборони щодо передачі спірних земельних ділянок.
В зв`язку з порушенням норм земельного законодавства, відповідачем безпідставно видано оспорюване рішення, що призвело до порушення права позивача в/ч НОМЕР_1 на користування спірною земельною ділянкою з метою виконання покладених на частину функцій та завдань у сфері оборони, а також передачу використання авіаційного полігону « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
На виконання ухвали суду позивачем надано витяги з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку 0,25 га., 0,4758 га. громадянці ОСОБА_1 .
Дослідивши наявні докази у справі та заслухавши уповноважених представників сторін, судом встановлено наступне.

Як слідує з Постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 16.01.2013 р., залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 05.08.2013 р. у справі № 5004/417/12, виконком Волинської обласної ради депутатів трудящих прийняв рішення №12/28 від 11.11.1968 року Про закріплення в постійне користування земельної ділянки площею 24157,7 га за військовою частиною НОМЕР_4 .
На підставі рішення №12/28 виконавчим комітетом Волинської обласної ради депутатів трудящих військовій частині НОМЕР_4 був виданий Державний акт №XII-1-5 від 01.11.1968 року на право постійного користування земельною ділянкою площею 24157,7 га, куди входить земельна ділянка площею 10027 га. на території Ковельського району Волинської області, в складі якої, з доводів позивача, знаходиться земельна ділянка площею 0,25 га. та 0,4758 га. передана громадянці ОСОБА_1 на підставі рішення від 15.02.2012 року №14/8.
З листа Волинської прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Західного регіону України від 17.10.2012р. №2151 слідує, що згідно вимог директиви Міністра оборони України від 02.03.1994 № Д-115/1/* 120, 14 повітряна армія переформована у 14 авіаційний корпус, переведена на новий штат й надано нове умовне найменування - військова частина НОМЕР_9 , умовні найменування 18466 та 21825 анульовані.
Військова частина НОМЕР_4 входила до складу 14 Повітряної армії (Військова частина НОМЕР_10 ), як структурний підрозділ, тобто складова частина, і утримувалась на одному і тому ж штаті - 2/838-51.
При реформуванні 14 Повітряної армії, пройшло реформування її структурних підрозділів у тому числі і військової частини НОМЕР_4 , як одного цілого.
Тому, при переформуванні 14 Повітряної армії у 14 авіаційний корпус були переформовані і її структурні підрозділи, у даному випадку інженерно аеродромна служба - Військова частина НОМЕР_4 .
Після переформування 14 повітряної армії у 14 авіаційний корпус (військова частина НОМЕР_9 ) у структурі військової частини НОМЕР_9 залишилась інженерно-аеродромна служба, без умовного найменування, оскільки воно було анульоване на підставі директиви Міністра оборони України від 02.03.1994 № Д-115/1/*120.
У 2004 році відповідно до директиви Головнокомандувача Повітряних сил Збройних Сил України №350/120/1/05 ВЧ НОМЕР_9 розформована, а її правонаступником визначена військова частина НОМЕР_1 .
Згідно довідки військової частини НОМЕР_1 №147/98-ЮС від 09.04.2010р. військовій частині НОМЕР_4 (інженерно-аеродромна служба тилу), як структурному підрозділу Управління 14 Повітряної армії, видано акт №ХІІ-1-5 на право постійного користування земельною ділянкою площею 24157,7 га на території Ковельського району з її планом та описом меж. З даної довідки слідує, що згідно Директиви Міністра оборони України від 02.03.1994р. №Д-115/1/01/120 управління 14 Повітряної армії було переформовано в управління 14 авіаційного корпусу з Єдиним умовним найменуванням військова частина НОМЕР_9 ; відповідно до Директиви Головнокомандувача Повітряних сил Збройних сил України від 02.12.2004р. №350/120/1/05 управління 14 авіаційного корпусу (А3822) розформовано і її правонаступником встановлено управління Повітряного командування " ІНФОРМАЦІЯ_2 " з єдиним умовним найменуванням військова частина НОМЕР_1 .
Як слідує з архівної довідки територіального відділу Міністерства Оборони України військова частина 21343 була сформована 01.07.1954 року на підставі директиви Міністра оборони СРСР від 18.04.1954 р. № ОРГ/00350/11; військовій частині НОМЕР_6 15.11.2000 р. на підставі директиви Міністра оборони України від 27.09.2000р. № 115 1 050 присвоєно нове умовне найменування військова частина НОМЕР_2 .
Авіаційний полігон з умовним найменуванням військова частина НОМЕР_2 входить до складу Повітряного командування " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", призначення по організації функціонування авіаційного полігону не змінював та безпосередньо підпорядкований командиру військової частини НОМЕР_1 .
Згідно пояснення №24 від 03.01.2017 року КЕВ м.Володимир-Волинський авіаційний полігон Повурськ підпорядкований Командуванню Повітряних Сил України і займає земельну ділянку площею 24157,7 га. та використовує її в інтересах авіації.
Відповідно до акту на право постійного користування землею від 11.11.1968 року, виданого виконавчим комітетом Волинської обласної ради депутатів трудящих №12/28, земельна ділянка закріплення за в/ч НОМЕР_4 (правонаступник в/ч НОМЕР_1 ) і належить до земель оборони.
На виконання директиви Міноборони України від 20.01.2005 року №Д9332/1/03 за актом приймання-передачі від 29.12.2005 року №391 КЕВ м.Володимир-Волинський прийняв на облік від Луцької КЕЧ району нерухоме майно та земельну ділянку площею 24151,5 га. військового містечка № НОМЕР_3 , с.Поворськ, Ковельського району.
В ході проведення робіт по виготовленню технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, встановлено, що на території полігону військової частини розташовані села Бережниця та Стобихва; частина земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян вказаних населених пунктів, внесені до Державного земельного кадастру, право власності на них зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що унеможливлювало виготовлення документації та присвоєння кадастрового номера земельній ділянці полігону вцілому.
Також зазначає, що полігон Повурськ є єдиним авіаційним полігоном Повітряних Сил України, де є можливість застосовувати ракети класу повітря-поверхня, тому зменшення площі полігону є неприйнятним у зв`язку з необхідністю забезпечення його цілісності, що є обов`язковою умовою для проведення на ньому бойових навчань.
З долученої позивачем до матеріалів справи копії технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель державної власності, наданих у користування військовій частині НОМЕР_1 на території Ковельського, Маневицького та Камінь-Каширського районів вбачається, що остання не погоджена з Управліннями Держгеокадастру районів та не затверджена в установленому законом порядку.
З наданого Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області пояснення слідує, що земельні ділянки військового авіаційного полігону Повурськ загальною площею 24151,5 га. розташовані на території Ковельського (100127 га.), Камінь-Каширського (7274,1 га.) та Маневицького (6850,4 га.) районів області, межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) не встановлені.
Водночас до даних Державного земельного кадастру земельна ділянка військового полігону Повурськ площею 10011,6190 га. (кадастровий номер :05:006:0174), яка знаходиться на території Ковельського району перебуває у державній власності в особі Волинської ОДА, реєстраційний номер 2551089 від 05.09.2013 року. Категорія земель землі лісогосподарського призначення з цільовим призначенням для ведення лісового господарства. Право постійного користування даною земельною ділянкою зареєстровано реєстраційною службою Ковельського міськрайонного управління юстиції 22.03.2016 року, реєстраційний номер 13843157 за КЕВ м.Володимир-Волинський.
За інформацією відділу Держгеокадастру у Камінь-Каширському районі, згідно державної статзвітності за ф.6-зем станом на 01.01.2016 року на території Великообзирської сільської ради Камінь-Каширського району відсутні землі підприємств, організацій, частин, установ оборони, документи про такі землі та документації із землеустрою до даного відділу не надходили, в підтвердження додано довідку від 31.01.2017 року №22-28-99.0-96/15-17.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України (справа про постійне користування земельними ділянками) від 22.09.2005 р. №5-рп/2005 (справа №1-17/2005) використання терміна "набувають", що означає "ставати власником чого-небудь, здобувати що-небудь", після набрання чинності статтею 92 Земельного кодексу України свідчить, що ця норма не обмежує та не скасовує діюче право постійного користування земельними ділянками, набуте у встановлених законодавством випадках за станом на 1 січня 2002 року до його переоформлення, тому у суду не виникає сумніву щодо чинності Державного акту на право постійного користування землею від 01.11.1968 року.
Згідно з ч. 5 статті 3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, право власності та інші речові права, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до цього Закону, реєстрація речових прав на нерухомість, їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна.Раніше видані державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними і підлягають заміні в разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб.
Дана позиція щодо чинності зазначеного акту також відповідає правовій позиції Верховного суду України, викладеній в постанові від 20.04.2011 р. у справі № 6-36436св10.
Як визначено у п. 2.3. Постанови пленуму Вищого господарського суду України №6 від 17.05.2011р. "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" державні акти про право власності або право постійного користування на земельну ділянку є офіційними документами, що посвідчують відповідне право і видаються на підставі рішень Кабінету Міністрів України, обласних, районних, Київської і Севастопольської міських, селищних, сільських рад, Кабінету Міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій.
Вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт видано, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема, статтею 116 Земельного кодексу України.
У спорах, пов`язаних з правом власності або постійного користування земельними ділянками, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти про право власності чи постійного користування.
У постанові Верховного Суду України від 22 травня 2013р. у справі № 6-33цс13 зазначено, що визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.
Предметом спору у справі є визнання недійсним рішення Великообзирської сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області від 15.02.2012 року №14/8 «Про погодження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки», відповідно до якого передано у власність земельні ділянки громадянці ОСОБА_1 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га. в АДРЕСА_1 та ведення особистого селянського господарства площею 0,4758 га.
Відповідно ч.1 ст.92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності без встановлення строку.
За приписами частини 1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.
Статтею 65 Земельного кодексу України встановлено, що землями промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення визнаються земельні ділянки, надані в установленому порядку підприємствам, установам та організаціям для здійснення відповідної діяльності.
Порядок використання земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення встановлюється законом.
Відповідно до положень статті 77 Земельного кодексу України, яка кореспондується з положеннями статті 1 Закону України "Про використання земель оборони" та статті 14 Закону України "Про Збройні Сили України" землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України.
Землі оборони можуть перебувати у державній та комунальній власності.
Навколо військових та інших оборонних об`єктів у разі необхідності створюються захисні, охоронні та інші зони з особливими умовами користування.
Порядок використання земель оборони встановлюється законом.
За приписами Законів України "Про оборону України" та "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" Міністерство оборони України є уповноваженим державою органом управління військовим майном.
Пунктами 4, 45 та 50 Положення "Про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями", затвердженого Наказом Міністерства оборони України № 483 від 22 грудня 1997 року, передбачено, що землі, які виділені в користування Міністерству оборони України, забороняється займати для будівництва індивідуальних і кооперативних житлових будинків, гаражів, інших господарських будівель, а також під дачі та садово-городні ділянки. Передача земель місцевим органам влади проводиться за згодою Міністра оборони України або за його дорученням начальником розквартирування військ та капітального будівництва - начальником Головного управління розквартирування військ та капітального будівництва Збройних Сил України. Оформлення передачі земель місцевим органам влади здійснюють землекористувачі спільно з квартирно-експлуатаційною частиною, відділенням морської інженерної служби Військово-Морських Сил України, на обліку яких знаходяться земельні ділянки в порядку, встановленому Земельним кодексом України.
Конституційний Суд України в пункті 5 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад, сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв`язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, у тому числі отримання державного акта на право власності на земельну ділянку, укладення договору оренди землі.
Враховуючи наведене позов, предметом якого є рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі у власність та оренду земельної ділянки, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки таке рішення органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію шляхом виконання. Його скасування не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки у таких осіб виникло право власності або володіння земельною ділянкою і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.
Таким чином, у разі прийняття органом місцевого самоврядування (як суб`єктом владних повноважень) ненормативного акта, що застосовується одноразово, який після реалізації вичерпує свою дію фактом його виконання і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів (зокрема, рішення про передачу земельних ділянок у власність, укладання договору оренди), позов, предметом якого є спірне рішення органу місцевого самоврядування, не повинен розглядатися, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту.
Вказана правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 11.11.2014 року у справі №21-405а14, Вищим господарським судом України у постанові від 09.02.2016 р. у справі № 917/2115/14.
В даному випадку, прийняте Великообзирською сільською радою Камінь-Каширського району рішення № 14/8 від 15.02.2012 року Про погодження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки» громадянці ОСОБА_1 , є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання, шляхом проведення державної реєстрації відповідного права.
Приймаючи до уваги те, що розгляд даного позову не впливає на законність правовстановлюючих документів виданих ОСОБА_1 на земельні ділянки 0,25 га. та 0,4758 га. до розгляду спору про їх оскарження (не породжує юридичних наслідків), суд не вбачає підстав для задоволення даного позову.
Вказана правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 30.09.2015 року у справі №911/3396/14.
Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, іх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.
Згідно ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.
Між тим, позивачем у розумінні вимог ст.ст.34, 36 ГПК України не було доведено та відповідно не подано належних та допустимих доказів про те, чи накладається земельна ділянка площею 0,25 га. та 0,4758 га., що знаходиться в АДРЕСА_1 і була передана у власність громадянці ОСОБА_1 згідно рішення Великообзирської сільської ради від 15.02.2012 р. № 14/8 на земельну ділянку площею 24151, 5 га військового містечка № 72 села Поворськ Ковельського району відповідно до Державного акту на право користування землею від 1968 року у відповідній площі та конфігурації.
Беручи до уваги вищезазначене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.
Тому, керуючись ч.2 ст.19 Конституції України, Рішенням Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), Постановою пленуму Вищого господарського суду України №6 від 17.05.2011р. "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин", ст.ст. 33, 34, 36, 44, 49, 82-85 Господарсько-процесуальним кодексом України, -

ВИРІШИВ:
1. В позові Військової частини НОМЕР_1 про визнання недійсним та скасування рішення Великообзирської сільської ради Камінь-Каширського району від 15.02.2012 року № 14/8 Про погодження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки відмовити.

Повний текст рішення складено
20.02.2017

Суддя С. В. Костюк