ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2017 року Справа № 923/1452/16

Господарський суд Херсонської області у складі судді Немченко Л.М. при секретарі Ковтун В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Дочірнього підприємства "Скадовський кооперативний ринок" Скадовського районного споживчого товариства, м. Скадовськ Херсонської області

до Сільськогосподарського виробничий кооператив "Лідія", с. Новомиколаївка Скадовського району Херсонської області

про стягнення 5779 грн. 60 коп.

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1, представник, дов. від 26.12.2016;

від відповідача - не прибув.

Дочірнє підприємство "Скадовський кооперативний ринок" Скадовського районного споживчого товариства (позивач) звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовом до Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Лідія" (відповідач) про стягнення загальної суми 5779 грн. 60 коп., з якої: 3120 грн. основного боргу, 104 грн. 30 коп. 3 % річних, 544 грн. 10 коп. інфляційних витрат та 2 011 грн. 20 коп. пені.

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 30.12.2016 порушено провадження у справі та призначено розгляд справи на 17.01.2016. Двічі ухвалами суду від 17.01.2017 та від 02.02.2017 розгляд справи відкладався з метою надання можливості сторонам скористатись повним обсягом процесуальних прав.

13.02.2017 позивач надіслав суду заяву про доповнення підстав позову, яка судом задоволена та залучена до матеріалів справи.

Представник позивача підтримує заявлені позовні вимоги у повному обсязі та просить суд їх задовольнити повністю з зазначених у позовній заяві підстав.

Відповідач, належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, але явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив та надіслав клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача.

Неявка представника відповідача у судове засідання господарського суду не перешкоджає розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

В судовому засіданні згідно з приписами ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення після закінчення розгляду справи.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд

в с т а н о в и в:

01 лютого 2014 року між Скадовським кооперативним ринком Скадовського районного споживчого товариства, з одного боку та Сільськогосподарським виробничим кооперативом «Лідія», з іншого боку був укладений Договір про закріплення (бронювання) торгових місць № 31-0000056, відповідно до якого позивач представляє відповідачу 4 (чотири) торгових місця № 214, 215, 216, 217 з правом їх поліпшення підприємцем шляхом установки металевого торгового ларька для торгівлі товарами продовольчої групи, а останній за свій рахунок зобовязується утримувати свій ларьок в належному естетичному та справному стані та своєчасно вносити плату за користування вказаними місцями.

Відповідно до п. 2.1. Підприємець оплачує Ринку щомісяця не пізніше 5 числа поточного місяця вартість закріплення (бронювання) торгових місць з розрахунку 30,00 за одне торгове місце (що в сумі становить 120 грн. за 4 місця в місяць) через касу Ринку або по перерахунку на розрахунковий рахунок Ринку. Пунктом 3.1. встановлено термін дії Договору з 1 лютого 2014 р. по 31 жовтня 2014 р.

За несвоєчасну сплату за закріплення (бронювання) торговельного місця пунктом 4.1. встановлена відповідальність Підприємця в виді пені у розмірі 1% за кожен день прострочення платежу.

Позивач вважає, що відповідач в порушення умов договору та вищезазначених норм законодавства свої зобов'язання за договором не виконав, та станом на 26 грудня 2016 заборгованість юридичної особи СВК «Лідія» перед «Скадовським кооперативним ринком «Скадовського РСТ» складає 3120,00 грн.

У зв'язку з цим, позивач звернувся до суду з позовом стягнення загальної суми 5779 грн. 60 коп., з якої: 3120 грн. основного боргу, 104 грн. 30 коп. 3 % річних, 544 грн. 10 коп. інфляційних витрат та 2011 грн. 20 коп. пені.

Свої вимоги позивач обґрунтовує нормами ст.ст. 526, 525, 625, 629 Цивільного кодексу України.

Положення ст.ст. 173, 193, 198, 199 Господарського кодексу України визначають, що господарськими зобов'язаннями, включаючи виконання грошових зобов'язань, визначаються зобов'язання, що виникають між суб'єктами господарювання та іншими учасниками відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, які можуть виникати безпосередньо із закону, іншого нормативно-правового акту, що регулює господарську діяльність, договору. При цьому, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином, у встановлений строк, відповідно до договору, закону, інших правових актів, статуту, Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.ст. 509, 510, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язанням з правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. Загальними умовами зобов'язання є те, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, статуту товариства, Закону України „Про господарські товариства", інших законодавчих актів.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна умов договору не допускається.

Згідно з ч. 1 та ч.2 ст. 625 Цивільного Кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання; боржник, який прострочив виконання ним зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 629 Цивільного Кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконувати обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільнює сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Із наведених норма права витікає, що господарські зобов'язання можуть витікати із договору під час його дії.

Як витікає із матеріалів справи термін договору від 01.02.2014 був визначений за п.3.1 на період з 01.02.2014 по 31.10.2014, тобто господарські зобов'язання щодо оплати вартості закріплення (бронювання) торгових місць у відповідача виникла з лютого 2014 року по жовтень 2014 року включно. Позивач же звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача невиконаного грошового зобов'язання щодо сплати вартості закріплення (бронювання) торгових місць за період з листопада 2014 року по грудень 2016 року на суму 3120 грн., при цьому позивач обґрунтовує вимоги не виконанням з боку відповідача грошових зобов'язань, які витікають із договору від 01.02.2014.

В ході розгляду справи не знайшов свого підтвердження факт продовження дії договору від 01.02.2014 року протягом листопада 2014 - грудня 2016 року, тому є безпідставним посилання позивача на умови договору щодо вимог про стягнення заборгованості, які склалась в той час, як договір від 01.02.2014 року припинив свою дію.

Відповідно є безпідставним нарахування інфляційних втрат, трьох відсотків річних та пені, передбаченої умови договору від 01.02.2014, щодо несвоєчасності виконання грошових господарських зобов'язань, які не могли виникнуть в той час, коли дія договору закінчена.

При таких обставинах суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, оскільки вони позивачем не доведені в ході розгляду справи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні позовних вимог.

Повне рішення складено 16.02.2017

Суддя Л.М. Немченко