РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2017Справа №910/708/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діамед»

до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-

санітарної допомоги № 1 Дніпровського району м. Києва»

про визнання додаткової угоди № 4/1 від 13.06.2015 укладеною

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Пономаренко В.М. довіреність б/н від 01.02.2016

від відповідача Колбун Н.П. довіреність № 1393/01-19 від 22.12.2016

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Діамед» до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 Дніпровського району м. Києва» про визнання додаткової угоди № 4/1 від 13.06.2015 до договору оренди приміщення № 1894/8 від 06.04.2006 укладеною згідно проекту додаткової угоди № 4/1 від 13.06.2015.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 06.04.2006 між сторонами був укладений договір оренди приміщення № 1894/8, об'єктом оренди якого є приміщення площею 53,0 кв. м. за адресою: м. Київ, вул. Запорожця, 26 зі строком дії до 05.04.2007. Постановою Київського апеляційного господарського суду у справі № 910/17902/13 визнано укладеною додаткову угоду від 13.06.2012, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 12.06.2015. Позивач зазначає, що неодноразово звертався до відповідача з приводу продовження дії договору, проте відповідач повідомив про неможливість продовження його дії, у зв'язку з необхідністю використання об'єкту оренди для власних потреб. Позивач вважає, що такі дії відповідача є неправомірними, оскільки він не є власником орендованого майна. Позивач не був повідомлений власником майна від імені якого діє Київська міська рада по те, що він має намір використовувати його для власних потреб. Враховуючи відсутність заяв про припинення дії договору протягом місяця після його закінчення, він є продовженим на той самий термін і на тих самих умовах. Вказує на те, що позивач сплачує виставлені відповідачем рахунки, що підтверджує факт згоди відповідача на подовження дії договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.01.2017 порушено провадження у справі № 910/708/17 та призначено справу до розгляду на 02.02.2017.

Відповідач у поданому 01.02.2017 до відділу діловодства суду відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечує посилаючись на те, що додаткові угоди є невід'ємними частинами договору, які можуть доповнювати, змінювати або скасовувати окремі положення основного договору та не можуть існувати окремо від нього. Судом у справі № 910/27238/15 встановлено, що договір оренди приміщення № 1894/8 від 06.04.2006 припинено 12.06.2015, у зв'язку із закінченням строку його дії. Рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/24632/15 виселено ТОВ «Діамед» з орендованих на підставі припиненого договору оренди приміщень та наразі відкрито виконавче провадження з примусового виконання цього рішення.

Позивачем в судовому засіданні 02.02.2017 подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони Дніпровському районному відділу державної виконавчої служби міста Київ вчиняти дії у виконавчому провадженні за № 52305339 на виконання рішення по справі № 910/24632/15 щодо виселення ТОВ «Діамед» з приміщення загальною площею 53,0 кв. м. за адресою: м. Київ, вул. П.Запорожця, 26.

Судом розглянуто в судовому засіданні 02.02.2017 заяву позивача про забезпечення позову та відмовлено в її задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Статтею 67 Господарського процесуального кодексу України визначено заходи забезпечення позову, зокрема позов забезпечується шляхом заборони відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

Відповідно до ч. 3 п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії (ч. 3 п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову»).

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен брати до уваги інтереси не лише позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.04.2016 у справі № 910/24632/15, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.07.2016, виселено Товариство з обмеженою відповідальністю «Діамед» із приміщення по вул. Петра Запорожця, 26 у місті Києві, повернувши їх Комунальному некомерційному підприємству «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 Дніпровського району міста Києва» по акту приймання-передачі.

За висновками суду, заявлений позивачем захід забезпечення позову у вигляді заборони органі ДВС вчиняти дії щодо виселення позивача з приміщень, не пов'язаний з предметом позову у даній справі. Можливість виконання рішення суду про визнання додаткової угоди укладеною не залежить від дій органу ДВС щодо виселення ТОВ «Діамед».

Обраний позивачем спосіб забезпечення позову про заборону виселення відповідача з орендованих приміщень не є адекватним заходом до забезпечення позову, оскільки вживання заходу щодо заборони виселення відповідача з орендованих площ по суті є зупиненням виконання рішення у справі № 910/24632/15, що не є повноваженнями суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, заява позивача про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

В судовому засіданні 02.02.2017 відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 07.02.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.02.2017 справу призначено до розгляду на 14.02.2017.

В судовому засіданні 10.01.2017 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 19.01.2017.

В судовому засіданні 14.02.2017, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача і відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

06.04.2006 між Поліклінікою № 1 Дніпровського району м. Києва (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діамед» (орендар) укладено договір оренди (далі - договір).

Договір зареєстрований в книзі записів договорів оренди майна Головного управління охорони здоров'я та медичного забезпечення Київської міської ради 06.04.2006 за № 1894/8.

Відповідно до п. 1 договору орендодавець на підставі рішення Київської міської ради № 214/3305 від 16.06.2006 передає, а орендар приймає в орендне користування нежиле приміщення для використання під аптечний пункт по вул. Запорожця, 26 у м. Києві загальною площею 53,0 кв. м.

Пунктом 10 договору сторони визначили, що даний договір вступає в силу після реєстрації його в Головному управлінні охорони здоров'я та медичного забезпечення Київської міської державної адміністрації, та підписання сторонами тексту договору. Термін дії договору встановлюється сторонами до 05.04.2007. Після закінчення терміну дії договору оренди майна, орендар, який належним чином виконував свої обов'язки, має переважне право, за інших рівних умов, на продовження договору оренди на новий термін.

Рішенням Київської міської ради № 733/6969 від 01.12.2011 реорганізовано поліклініку № 1 Дніпровського району м. Києва шляхом перетворення її в комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 Дніпровського району м. Києва».

Пунктом 3.5 вказаного рішення закріплено на праві оперативного управління за комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 Дніпровського району м. Києва» майно реорганізованої поліклініки № 1 Дніпровського району м. Києва.

Згідно акту прийому передачі основних засобів від 09.04.2012 Комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 Дніпровського району м. Києва» прийнято в оперативне управління майно реорганізованої поліклініки № 1 Дніпровського району м. Києва.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.01.2014 у справі № 910/17902/13, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 10.06.2014, визнано укладеною додаткову угоду від 13.06.2012 до договору оренди майна № 1894/8 від 06.04.2006 щодо терміну дії договору, який встановлено до 12.06.2015.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.11.2015 у справі № 910/27238/15, яке залишено без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 23.03.2016 та Вищого господарського суду України від 16.06.2016 встановлено, що договір оренди припинив свою дію 12.06.2015 у зв'язку з закінченням строку, на який його було укладено.

Даним рішенням відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Діамед» в задоволенні вимог до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 Дніпровського району м. Києва» про спонукання до укладення додаткової угоди до договору оренди приміщення № 1894/8 від 06.04.2006.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.04.2016 у справі № 910/24632/15, яке залишено без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 04.07.2016 та Вищого господарського суду України від 18.11.2016 встановлено, що договір № 1894/8 від 06.04.2006 припинив свою дію 12.06.2015, у зв'язку закінченням терміну, на який його було укладено.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.04.2016 у справі № 910/24632/15 виселено Товариство з обмеженою відповідальністю «Діамед» із приміщення по вул. Петра Запорожця, 26 у місті Києві, повернувши їх Комунальному некомерційному підприємству «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 Дніпровського району міста Києва» по акту приймання-передачі.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Чинне законодавство України не передбачає можливості внесення змін до договорів, що припинили свою дію та є не чинними.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Стаття 16 Цивільного кодексу України встановлює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема припинення правовідношення.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами про стягнення збитків.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Діамед» є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 49, ст.ст.82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 21.02.2017.

СуддяВ.В. Сівакова