ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22.02.2017 Справа № 904/11724/16

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ ВМЗ", м. Дніпро

до приватного акціонерного товариства "Підприємство з експлуатації електричних мереж "ЦЕНТРАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ", м. Дніпро

про відшкодування завданої шкоди в розмірі 1 451 303,60 грн.

Суддя Мельниченко І.Ф.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, дов. № 0103/17 від 03.01.17 р., представник;

від відповідача: ОСОБА_2, дов. № 68 від 28.12.2016 р., представник.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім ВМЗ" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із позовом про стягнення 1 451 303, 60 грн., шкоди, завданої внаслідок незаконного та безоплатного користування нерухомим майном за період з 11.09.2014 р. по 01.12.2016 р.

Відповідач заперечує проти задоволення вимог позивача, посилаючись на те, що для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, шкода, причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою, вина.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Зважаючи на те, що у діях ПрАТ "Підприємство з експлуатації електричних мереж "Центральна енергетична компанія" відсутні всі елементи зазначеного вище складу цивільного правопорушення, заявлені вимоги є необгрунтованими та безпідставними.

У судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення (ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію права власності від 10.09.2014 року, товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім ВМЗ" (позивач) є власником комплексу виробничих будівель та споруд, що розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Винокурова, 22, якими користується ряд підприємств, у т.ч. і приватне акціонерне товариство "Підприємство з експлуатації електричних мереж "Центральна енергетична компанія" (відповідач у даній справі).

Звертаючись із даним позовом, позивач посилається на наступне.

З метою встановлення фактично займаємої підприємствами площі, в т.ч. і приватним акціонерним товариством "Підприємство з експлуатації електричних мереж "Центральна енергетична компанія", було видано наказ № 09/11 від 11.09.2014р. про проведення інвентарізації займаних площ нерухомого майна, що належить на праві власності позивачу.

За результатами проведеної інвентарізації складено акт № 11/09/15-Ш від 12.09.2014 року, відповідно до якого встановлено фактичні дані площі, що займає "Підприємство з експлуатації електричних мереж "Центральна енергетична компанія", а саме 7659,30 м2 .

Позивачем на адресу відповідача, протягом 2014-2015 р.р., неодноразово направлялися листи з метою встановлення правових підстав для користування чужим нерухомим майном, які останній ігнорував та продовжував користуватися нерухомим майном позивача.

Зважаючи на те, що відповідач відмовлявся від врегулювання спірних взаємовідносин, позивач звернувся до господарського суду Дніпропетровської області із позовом про зобов"язання укласти договір оренди нежитлового приміщення та стягнення 2 626 924,26 грн.

За результатами розгляду вказаного вище позову, 07.12.15р. прийнято рішення у справі № 904/8491/15, залишене в силі постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.03.2016, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено з посиланням на те, що спірний проект договору не містить усіх істотних умов, необхідних для договорів оренди.

Крім того, рішення містило посилання на те, що з поданих позивачем доказів неможливо встановити загальну площу нерухомого майна, яким користується відповідач.

Для проведення технічної інвентарізації будівель та приміщень, розташованих за адресою: м. Дніпро, вул. Винокурова, 22, що знаходяться у користуванні відповідача - приватного акціонерного товариства "Підприємство з експлуатації електричних мереж "Центральна енергетична компанія" та належать позивачу, останній звернувся до компетентної організації - ТОВ "БТІ-Груп".

За результатами проведенеої технічної інвентарізації складено акт від 14.01.2016 року, яким встановлено, що в користуванні приватного акціонерного товариства "Підприємство з експлуатації електричних мереж "Центральна енергетична компанія" знаходяться будівлі і приміщення загальною площею 2270,5 кв.м.

З метою проведення незалежної оцінки вартості нерухомого майна, визначеного згідно проведеної технічної інвентарізації, позивач звернувся до компетентної організації ТОВ "Експерт-Груп".

Відповідно до наданого ТОВ "Експерт-Груп" звіту від 21.01.16р., ринкова вартість нерухомого майна загальною площею 2270,5 кв.м складає 4 425 634,80 грн. з ПДВ.

Як вказує позивач, в додаткових письмових поясненнях до позовної заяви, на підставі зазначених вище даних, а також враховуючи ціни, за якими користуються аналогічним майном інші користувачі (орендарі) позивача;

методику розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 4 жовтня 1995 р. № 786 "Про методику розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу";

аналіз рішень Дніпропетровської міської ради "Про затвердження мінімальної вартості місячної оренди 1 кв.м. загальної площі нерухомого майна фізичних осіб" останнім, визначено розмір шкоди завданої йому внаслідок незаконного та безоплатного користування цим майном за період з 11.09.2014р. по 01.12.2016р., яка склала суму 1.451.303,60 грн.

Правовою підставою для стягнення вказаної шкоди, позивач зазначає статтю 1166 Цивільного кодексу України.

Вимоги заявлені позивачем задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Так, статтею 1166 Цивільного кодексу України визначені загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду.

Зокрема, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина 1).

Отже, відшкодування шкоди, за вказаною вище нормою, можливе за умов завдання шкоди особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи та наявності неправомірних дії або бездіяльності, якими завдана шкода.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору встановлюються на підставі доказів.

При цьому, в силу статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Документального підтвердження, яке б свідчило про те, що відповідачем завдана шкода немайновим правам або майну підприємства позивача, останнім не надано.

Посилання позивача на те, що завдана відповідачем шкода полягає в неодержаному прибутку (втраченої вигоди), на який сторона яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов"язання другою стороною, а також додаткових витрат сплачених та понесених позивачем, також не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Згідно частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Статтею 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частиною 4 статті 623 Цивільного кодексу України встановлено, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов'язків.

При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання.

При цьому, слід зазначити про те, що при розгляді даної справи, встановлено, що між сторонами відсутні договірні зобов"язання, а отже, і посилання позивача на їх неналежне виконання є безпідставними, а доказів, як вже було зазначено вище, позадоговірної шкоди, яка врегульована главою 82 Цивільного кодексу України, позивач не надав.

При викладених обставинах, слід прийти до висновку про те, що позивачем не доведено належними доказами заявлені вимоги, в зв"язку з чим у суду відсутні підстави для їх задоволення.

Керуючись статтями 22, 623, 1166 Цивільного кодексу України, статтями 216, 224 Господарського кодексу України, ст.ст. 32, 33, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 24.02.2017 р.

Суддя ОСОБА_3