РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2017Справа №910/288/17
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Володар»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНИЙ ДІМ ХАРЧОВИХ ТЕХНОЛОГІЙ»

про стягнення 74 374,65 грн.

Суддя В.О. Демидов

Представники сторін:

від позивача Петленко І.С. (дов. №3 від 01.12.2016);

від відповідача не з'явився.

встановив :

04.01.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Володар» звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНИЙ ДІМ ХАРЧОВИХ ТЕХНОЛОГІЙ» про стягнення 91 863,26 грн., з яких 57 157,27 грн. основного боргу, інфляційні втрати у розмірі 5 551,13 грн., 3% річних у розмірі 1 147,80 грн. та 28 007,06 грн. пені.

Позовні вимоги обґрунтовані фактом неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки №44-1Вол/ХТ-І/2014 від 01.01.2014 щодо своєчасної оплати поставленого товару.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.01.2017 порушено провадження у справі №910/288/17, розгляд справи призначено на 26.01.2017.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 26.01.2017 у зв'язку із неявкою представника відповідача, а також необхідністю витребування доказів по справі, розгляд справи відкладено на 16.02.2017.

16.02.2017 позивач через загальний відділ діловодства суду подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, у якій просив стягнути з відповідача 74 374,65 грн., з яких основний борг - 47 021,27 грн., інфляційні втрати - 3 270,79 грн., 3% річних - 948,13 грн., пеня - 23 134,46 грн.

Розглянувши в судовому засіданні 16.02.2017 заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, суд приходить до наступного висновку.

Частина 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України визначає права, які належать лише позивачу. Так, відповідно до зазначеної норми права, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до абз. 1 п. 3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Враховуючи те, що вищезазначені дії позивача не суперечать законодавству та не порушують права і охоронювані законом інтереси інших осіб, суд приймає заяву про зменшення розміру позовних вимог до розгляду.

Отже, оскільки зменшення розміру позовних вимог, викладене позивачем у його письмовій заяві, прийняте господарським судом, то новою ціною позову, виходячи з якої розглядається спір є: 74 374,65 грн., з яких основний борг - 47 021,27 грн., інфляційні втрати - 3 270,79 грн., 3% річних - 948,13 грн., пеня - 23 134,46 грн.

Представник позивача в судове засідання 16.02.2017 з'явився, надав усні пояснення по суті справи.

Представник відповідача у судове засідання 16.02.2017 не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

При цьому, відповідно до п. 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 16.02.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

01.01.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Володар» (далі - позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНИЙ ДІМ ХАРЧОВИХ ТЕХНОЛОГІЙ» (далі - відповідач, покупець) було укладено договір поставки №44-1Вол/ХТ-І/2014 (далі - договір), відповідно до умов п. 1.1 якого постачальник відповідно до умов цього договору зобов'язується поставити, а покупець прийняти та оплатити м'ясопродукти індичі (далі - товар) у кількостях, зазначених у видаткових накладних, що виписуються на кожну партію товару.

Відповідно до п. п. 2.1, 2.3 договору точна кількість товару, що передається покупцю, його ціна та загальна вартість визначаються окремо на кожну партію товару, і зазначаються у видаткових накладних. Загальна сума цього договору визначається сумою всіх підписаних сторонами видаткових накладних.

Згідно з п. 2.4 договору покупець зобов'язаний перерахувати на поточний рахунок постачальника суму вартості поставленої йому партії товару протягом 3 банківських днів з моменту її отримання згідно видаткової накладної чи акту прийому-передачі (в разі виникнення розбіжностей). За домовленістю сторін, покупець здійснює 100% передоплату кожної партії товару на підставі виставленого постачальником рахунку-фактури, при цьому йому надається знижка, розмір якої обумовлюється шляхом підписання додатку до договору.

Для цілей цього пункту датою відвантаження товару є дата, зазначена у видатковій накладній.

У випадку припинення дії цього договору згідно закінчення терміну або на вимогу однієї із сторін в будь-який момент може бути підписаний акт звірки взаєморозрахунків (п. 2.5 договору).

Договір набирає сили з моменту підписання і діє в частині постачань до 31.12.2014, а в частині взаєморозрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (п. 5.1 договору).

За умовами п. 6.3 договору за прострочку оплати кожної партії товару покупець сплачує штрафну пеню в розмірі 2% від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Позивачем на виконання умов договору за період з 01.01.2016 по 04.08.2016 було поставлено відповідачу товар на загальну суму 132 836,78 грн., що вбачається, зокрема, й з акту звіряння взаємних розрахунків, проте відповідач частково оплатив поставлений товар, а саме на суму 107 976,73 грн. у зв'язку із чим заборгованість відповідача складає 47 021,27 грн., зокрема за видатковими накладними №1698 від 20.04.2016 на суму 23 648,90 грн. та №1454 від 06.04.2016 на суму 23 372,40 грн., які підписані представниками сторін та скріплені печатками товариств.

Доказів сплати вказаної заборгованості відповідачем матеріали справи не містять.

Таким чином, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що відповідач не здійснив своєчасну оплату за поставлений товар, у зв'язку із чим утворилась заборгованість у розмірі 47 021,27 грн., у зв'язку із чим ним нараховано та заявлено до стягнення інфляційні втрати - 3 270,79 грн., 3% річних - 948,13 грн., пеня - 23 134,46 грн.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та дослідивши в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову з таких підстав.

У відповідності з приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Спір між сторонами виник у зв'язку з простроченням виконання відповідачем зобов'язань щодо оплати товару, одержаного за договором поставки №44-1Вол/ХТ-І/2014 від 01.01.2014.

Згідно з ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За правилами статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з п. 2.4 договору покупець зобов'язаний перерахувати на поточний рахунок постачальника суму вартості поставленої йому партії товару протягом 3 банківських днів з моменту її отримання згідно видаткової накладної чи акту прийому-передачі (в разі виникнення розбіжностей).

Матеріалами справи, її фактичними обставинами підтверджено, а відповідачем не спростовано факт поставки позивачем обумовленого договором товару за вказаними вище видатковими накладними.

Доказів неналежної поставки товарів матеріали справи не містять.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що заборгованість відповідача за поставлений товар складає 47 021,27 грн., яка підлягає стягненню з останнього на користь позивача.

Крім того, у зв'язку із простроченням сплати заборгованості за договором поставки, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати - 3 270,79 грн., 3% річних - 948,13 грн. та пеню - 23 134,46 грн.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних нарахувань, суд дійшов висновку, що він виконаний вірно, в межах заявленого позивачем періоду, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати у розмірі 3 270,79 грн. та 3% річних у розмірі 948,13 грн.

Крім того, згідно з ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За умовами п. 6.3 договору за прострочку оплати кожної партії товару покупець сплачує штрафну пеню в розмірі 2% від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Разом з тим, статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»).

Крім того, частиною шостою статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, проте позивачем у розрахунку суми пені не враховані зазначені приписи ГК України.

Таким чином, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення пені підлягає частковому задоволенню у розмірі 7 147,24 грн. з урахуванням вимог ч. 6 ст. 232 ГК України.

Зважаючи на вищевикладене суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати покладаються на відповідача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНИЙ ДІМ ХАРЧОВИХ ТЕХНОЛОГІЙ» (04050, м. Київ, вул. Мельникова, буд. 12, код 32597173) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Володар» (09310, Київська область, Володарський район, с. Городище-Пустоварівське, вул. Леніна, 51, код 34069039) суму основного боргу у розмірі 47 021 (сорок сім тисяч двадцять одна) грн. 27 коп., пеню у розмірі 7 147 (сім тисяч сто сорок сім) грн. 24 коп., 3% річних у розмірі 948 (дев'ятсот сорок вісім) грн. 13 коп., інфляційні втрати у розмірі 3 270 (три тисячі двісті сімдесят) грн. 79 коп. та судовий збір у розмірі 1 081 (одна тисяча вісімдесят одна) грн. 79 коп., видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Повне рішення складене та підписане 21.02.2017

Суддя В.О. Демидов