ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2017 р.Справа № 922/147/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання Гончарові В.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Е100 Україна", м. Київ
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Харків
про стягнення 4871,25 грн.
за участю представників:

позивача - Андрущенко Х.Я., довіреність № 01.12.2016 року;

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Товариства з обмеженою відповідальністю "Е100 Україна", м. Київ (позивач) 04.01.2017 р. звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Харків про стягнення 4871,25 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання з боку відповідача своїх зобов'язань за Договором № 84-70/14 від 31.12.2013 року, у зв'язку із чим, позивачем заявлено до стягнення з відповідача суму основного бору в розмірі 2436,00 грн., п'ятнадцять відсотків річних від простроченої суми за вищевказаним Договором в розмірі 790,87 грн. та індекс інфляції за весь час прострочення в розмірі 1644,38 грн. Також до стягнення заявлені судові витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05 січня 2017 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі № 922/147/17 та призначено її розгляд у відкритому судовому засіданні на 23.01.2017 року о 12:50.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23.01.2017 року розгляд справи було відкладено на 15.02.2017 року об 11:30год., відповідно до приписів ст. 77 ГПК України.

Позивач в судове засідання з'явився, заявлені позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених в позовній заяві та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач явку уповноваженого представника для участі в судовому засіданні не забезпечив, витребуваних судом документів до матеріалів справи не надав. Надіслані на адресу відповідача ухвали: про порушення провадження у даній справі від 05.01.2017р. та про відкладення розгляду справи від 23.01.2017р., зазначену в позовній заяві та підтверджену відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, а саме: АДРЕСА_1 - повернуті на адресу суду поштовим відділенням зв'язку з відміткою: повернуто за закінченням терміну зберігання.

Згідно з п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 із наступними змінами та доповненнями, в разі якщо ухвалу у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи вищевикладене, у відповідності до приписів ст. 75 Господарського процесуального кодексу України та п. 3.9.2. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї із сторін, справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню, а тому відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представників сторін за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин і вирішення спору по суті.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 15.02.2017 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив:

31.12.2013 р. між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) було укладено Договір № 84-70/14 (далі-Договір) (т.с. І а.с. 11-18), відповідно до умов п.1 якого, продавець зобов'язався забезпечити покупцю можливість використання карт для придбання товарів та/або послуг на автозаправних станціях та пунктах дорожнього сервісу, які знаходяться на території України.

Умовами п. 2 Додатку 1 до вищевказаного Договору сторони погодили, що розрахунковий період по Договору встановлюється позивачем у рахунку - фактурі, виставленому позивачем відповідачу, строк якого не може бути меншим семи днів.

Термін оплати зазначається у рахунку - фактурі, але не може бути меншим семи днів з моменту видачі рахунку (п. 5 Додатку № 1 до Договору).

Порядок розрахунків за Договором - відстрочка платежу (п.3 Додатку № 1 до Договору).

Відповідно до умов п. 6 Додатку № 1 до Договору, датою оплати суми заборгованості є дата зарахування коштів на розрахунковий рахунок позивача. Нездійснення такої оплати у строки, визначені у п. 5 цього Додатку до Договору тягне за собою нарахування штрафних санкцій за прострочення платежу у відповідності з умовами договору поставки.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.01.2014 р. між сторонами складено та підписано Акт приймання - передачі карт за вищевказаним Договором № 84-70/14 від 31.12.2013 р., відповідно до умов якого, покупець (відповідач) отримав у тимчасове, безоплатне користування ідентифікаційні пластикові карти Е100, які є власністю продавця, у кількості чотири штук (т.с. І а.с. 21).

Позивач звернувся з даним позовом до господарського суду, в якому наголошує про те, що свої зобов'язання за зазначеним вище Договором № 84-70/14 від 31.12.2013 р. виконав належним чином та 15.10.2014 р. за видатковою накладною № 6641 (т.с. І а.с. 22) відповідачу було передано дизельне пальне у кількості 150 л. на загальну суму 2436,00 грн., в тому числі 406,00 грн. ПДВ.

Так, позивачем зазначено про те, що у відповідності до умов договору відповідачу було видано рахунок № 27024 від 15.10.2014 р. з деталізованими розшифруваннями (т.с. І а.с. 23-24). Так, в зазначеному рахунку № 27024 від 15.10.2014 р. зазначений строк оплати до 31.10.2014 року.

Отже, оплата згідно з рахунком повинна була здійснена в строк до 31.10.2014 року, однак за період з 01.11.2014 р. по 30.12.2016 р. оплата відповідачем залишилась не здійсненою.

У зв'язку із наявною заборгованістю, позивач направив на адресу відповідача Претензію № 1 за вих. № 3 від 02.11.2016 р., в якій зазначив про наявну у відповідача перед позивачем заборгованість за Договором № 84-70/14 від 31.12.2013 р. в розмірі 2436,00 грн. з вимогою про її сплату у десятиденний термін з моменту отримання даної Претензії (т.с. І а.с. 25-27).

Проте відповідач відповіді на Претензію не надав та суму боргу за Договором № 84-70/14 від 31.12.2013 р. в розмірі 2436,00 грн. відповідачу не сплатив.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту в судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До зобов'язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов'язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов'язань.

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (п. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

Приписами ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Положення ст. 628 Цивільного кодексу України надають сторонам право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За своєю правовою природою укладений між сторонами спору у даній справі договір № 84-70/14 від 31.12.2013 р. є змішаним договором, що поєднує в собі елементи договору поставки та договору надання послуг.

Статтею 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Крім того, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму ( ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

У відповідності зі ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовник) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За положеннями ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Нормами ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст. 526 Цивільного кодексу України, де встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Доказів на спростування повідомлених позивачем обставин відповідачем суду не надано.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач взяті на себе договірні зобов'язання не виконав, рахунок № 27024 від 15.10.2014 р. за Договором № 84-70/14 від 31.12.2013 р. на суму 2436,00 грн. своєчасно не сплатив, у зв'язку із чим, заявлені позовні вимоги в частині заявленої до стягнення заборгованості в розмірі 2436,00 грн. підлягають задоволенню.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам щодо стягнення п'ятнадцять відсотків річних в розмірі 790,87 грн. та інфляційних витрат в розмірі 1644,38 грн., суд зазначає наступне.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Згідно з п. 12 параграфу 3 Договору, сторони погодили та встановили, що у випадку невиконання або неналежного виконання відповідачем свого зобов'язання з оплати рахунків-фактур у встановлені Додатком № 1 строки, відповідач зобов'язується сплатити суму боргу за рахунком-фактурою з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також п'ятнадцять відсотків річних від простроченої суми за весь період прострочки, рахуючи з дня наступного за днем, в який фактично повинна була надійти оплата.

Як свідчать матеріали справи, період нарахування п'ятнадцять відсотків річних та індексу інфляції позивачем визначений вірно, що дає підстави господарському суду задовольнити позовні вимоги в частині стягнення 790,87 грн. п'ятнадцять відсотків річних та 1644,38 грн. інфляційних.

Вищенаведені обставини є підставою для повного задоволення позовних вимог.

При розподілі господарських витрат, суд керується приписами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої, витрати зі сплати судового збору за майновий характер спору в даному разі покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 75, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код: НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Е100 України" (03179, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 123, ) - 2436,00 грн. заборгованості за Договором № 84-70/14 від 31.12.2013 р.; 790,87 грн. п'ятнадцять відсотків річних; 1644,38 грн. індекс інфляції; 1600,00 грн. судового збору.

Наказ видати відповідно до статті 116 Господарського процесуального кодексу України, після набрання рішенням законної сили.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 20.02.2017 р.

Суддя Г.І. Сальнікова