ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14 лютого 2017 р. Справа № 903/92/17

за позовом Публічного акціонерного товариства Волиньобленерго в особі Маневицької філії ПАТ Волиньобленерго

до Маневицької виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Волинській області (№42)

про стягнення 57 599,59грн.

Суддя Філатова С.Т.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, дов. від 02.07.2016р. №13/18-199

від відповідача: ОСОБА_2, дов. від 13.02.2017р. №2

Відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України розяснено право відводу судді. Відводу судді не заявлено. На підставі ст. 22 ГПК України розяснено процесуальні права та обовязки сторін.

В судовому засіданні 14.02.2017р. згідно зі ст. 85 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору:

Публічне акціонерне товариство Волиньобленерго в особі Маневицької філії ПАТ Волиньобленерго (що діє на підставі положення про Маневицьку структурну одиницю (філію ПАТ «Волиньобленерго», затвердженого рішенням дирекції ПАТ «Волиньобленерго» від 24.03.2015р., протокол №24.03/2015, довіреності від 02.10.2016р. №13/18-252д) звернулось з позовом до Маневицької виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Волинській області (№42) про стягнення 57 599,59грн. пені за період з квітня 2015р. по грудень 2016р. згідно п. 4.2.1 договору про постачання електричної енергії №533-0001-000 від 28.07.2003р.

В обґрунтування позовних вимог послалось на несвоєчасне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань по оплаті електричної енергії на підставі договору про постачання електричної енергії №533-0001-000 від 28.07.2003р.

Ухвалою суду від 30.01.2017р. порушено провадження у справі. Зобовязано подати суду: позивача - докази оплати, зазначені в розрахунку (банківські виписки тощо); відповідача - пояснення (обґрунтовані доводи та заперечення) по суті позовних вимог, докази оплати, у випадку заперечень щодо розрахунків подати контррозрахунок.

На виконання вимог ухвали суду представник позивача клопотанням від 14.02.2017р. долучив до матеріалів справи банківські виписки за період з квітня 2015р. по грудень 2016р. в підтвердження здійснення оплат відповідачем з порушенням строків.

Відповідач у відзиві від 14.02.2017р. та у судовому засіданні позовні вимоги визнав, при цьому пояснив, що Державна установа «Маневицька виправна колонія (№42)» є державною установою, яка фінансується за рахунок бюджетних коштів та є неприбутковою організацією.

У Маневицькій виправній колонії (№42) склалася несприятлива фінансова ситуація, що пов'язана з низьким фінансуванням з Державного бюджету на рівні 8,2 % від потреби, в тому числі по КЕКВ 2800 (сплата податків та зборів) на рівні 0,0 %. В розрахунковій потребі до бюджетного запиту у видатках загального фонду на 2017 рік по КЕКВ 2800 (сплата податків та зборів) було передбачено кошти в сумі 310,0 тис. грн., а фактично по тимчасовому кошторису виділено 0,0 тис. грн. Враховуючи той факт, що з Державного бюджету по загальному фонду кошти на сплату заборгованості по пені в сумі 57 599,60 грн. головним розпорядником виділятися не будуть, оскільки державний бюджет на поточний рік в цілому дефіцитний, кошти будуть сплачені по спеціальному фонду.

Станом на 13 лютого 2017 року залишок на рахунку в казначействі становить 68,4 тис., в тому числі кошти для виплати заробітної плати засудженим в сумі 54,5 тис. грн.

Просив суд відстрочити виконання рішення на один місяць, оскільки має намір добровільно здійснити погашення суми боргу протягом одного місяця.

До пояснень долучив довідку Маневицького відділення Ковельської ОДПІ Державної податкової адміністрації України від 04.11.2004р. №7233/15-011 про те, що Маневицька виправна колонія №42 включена до реєстру неприбуткових організації 13.10.2004р.; тимчасовий кошторис на І квартал 2017р., розрахункову потребу у видатках загального фонду на 2017р.

Представник позивача відстрочку виконання судового рішення на один місяць не заперечив.

Господарський суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши долучені до матеріалів справи докази, -

встановив:

28.07.2003р. між відкритим акціонерним товариством Волиньобленерго в особі Маневицької філії ПАТ Волиньобленерго (правонаступником якого є ПАТ «Волиньобленерго» згідно статуту ПАТ «Волиньобленерго», затвердженого загальними зборами акціонерів ВАТ «Волиньобленерго» від 24.03.2011р.. протокол №17, що діє на підставі положення про Маневицьку структурну одиницю (філію ПАТ «Волиньобленерго», затвердженого рішенням дирекції ПАТ «Волиньобленерго» від 24.03.2015р., протокол №24.03/2015, довіреності від 02.10.2016р. №13/18-252д, а.с. 66-69) (постачальник) та Державною установою Територіальне медичне обєднання Міністерства внутрішніх справ України по Волинській області (споживач) укладено договір про постачання електричної енергії № 533-0001-000, відповідно до розділу 1 якого постачальник електричної енергії постачає електричну енергію споживачу, споживач оплачує постачальнику електричної енергії її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до договору, що є його невідємними частинами (а.с. 6-13).

У відповідності до п.8.1 договору оплата електричної енергії та інші платежі здійснюються споживачем самостійно шляхом перерахування коштів на відповідні розрахункові рахунки постачальника електричної енергії в терміни, визначені додатком №2 Порядок розрахунків.

Відповідно до ч. 2 п. 3 додатку №2 Порядок розрахунків період між датами на початку та в кінці розрахункового періоду прирівнюється до періоду дії тарифу (календарного місяця) і величина коштів, які має сплатити споживач, визначається як добуток обсягу електричної енергії, спожитої (переданої) між датами зняття показів засобів обліку, на тариф, який діяв на кінець розрахункового періоду.

У п. 7.6 договору сторони обумовили, що розрахунковий період період часу між датами зняття показів засобів обліку, за який визначається обсяг спожитої електричної енергії та величина потужності.

Згідно додатку №3 «Порядок зняття показів засобів обліку електричної енергії» покази розрахункових засобів обліку знімаються представником постачальника електричної енергії та підтверджуються споживачем відповідно до договору 16 числа (при 31 календарному дні в місяці), 15 числа (при 30 календарних дні в місяці), 13 числа (при 28 календарних дні в місяці).

У разі неможливості отримання постачальником електричної енергії даних про спожиту електричну енергію в зазначений термін (незалежно від причин), визначення обсягу спожитої електричної енергії здійснюється за середньодобовим обсягом споживання за попередній розрахунковий період або за показами засобів обліку споживача зафіксованими постачальником електричної енергії.

Згідно п.2.2.3 договору споживач зобовязався оплачувати постачальнику електричної енергії вартість електричної енергії згідно з умовами додатків №2 Порядок розрахунків та №3 Порядок зняття показів засобів обліку електричної енергії.

Відповідно до п. 2 додатку № 2 Порядок розрахунків до договору за фактично спожиту електричну енергію постачальник електричної енергії виписує споживачу рахунок на оплату електричної енергії, який має бути оплачений протягом 3 операційних днів від дня отримання споживачем рахунку.

Позивачем відповідачу до оплати за використану електричну енергію були виставлені рахунки за період з квітня 2015р. по листопад 2016р. із зазначенням терміну оплати рахунку (а.с. 14-32).

Отримання рахунків за активну електричну енергію та пеню стверджується відмітками про отримання на останніх (а.с. 14-32).

11.05.2016р. позивачу надіслав відповідачу претензію №1 з вимогою оплатити пеню у розмірі 53 400,59грн.

У відповіді на претензію від 08.06.2016р. №42/2852/17 відповідач пеню в розмірі 53 400,59грн. визнав, при цьому вказав, що Державна установа «Маневицька виправна колонія (№42)» є державною установою, яка фінансується за рахунок бюджетних коштів та є неприбутковою організацією.

Зазначив, що адміністрація Маневицької виправної колонії неодноразово зверталася до управління Державної пенітенціарної служби України у Волинській області із проханням виділити кошти на погашення існуючої заборгованості.

01.01.2017р. між сторонами був підписаний акт звіряння, згідно з яким пеня складала 57 599,59грн. Акт підписаний сторонами, підписи скріплені печатками.

Посилаючись на несвоєчасну оплату відповідачем виставлених рахунків, що стверджується банківськими виписками за період з квітня 2015р. по грудень 2016р. (а.с. 76-157), позивач звернувся з позовом про стягнення пені на підставі рахунків за травень 2015р. - грудень 2016р. (а.с. 33-49).

Стаття 275 ГК України передбачає, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі-енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечувати безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ст.26 ЗУ Про електроенергетику споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії зобов'язаний додержуватись вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії.

Відповідно до ст.ст.216 218 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій.

Згідно із ст.ст. 230-232 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За умовами договору №529-0478000 від 14.02.2008р. (п.4.2.1) за внесення платежів з порушенням термінів, визначених додатком №2, споживач сплачує постачальнику електричної енергії пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Порушення строків оплати, визначених договором, стверджується договором про постачання електричної енергії №533-0001-000 від 28.07.2003р. з додатками №2, 3 (а.с. 6-13), рахунками за активну електричну енергію та пеню за період з квітня 2015р. по грудень 2016р. із зазначенням терміну оплати рахунку (а.с. 14-49), банківськими виписками за період з квітня 2015р. по грудень 2016р. із зазначенням призначення платежу за електроенергію згідно рахунків (а.с. 76-157).

Відповідно до ч. 2 ст. 343 ГК України, ст.ст. 1, 3 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Позивачем нараховано відповідачу 62 379,93грн. пені за період з квітня 2016р. по грудень 2016р., в добровільному порядку сплачено 4 780,33грн., заборгованість складає 57 599,60грн. (а.с. 47-54).

Вказаний розмір пені зафіксований у акті звіряння від 01.01.2017р. (а.с. 65).

Відповідач у відзиві від 14.02.2017р. та у судовому засіданні визнав позовні вимоги.

Визнання позову прийняте судом згідно ст.ст. 22, 78 ГПК України як таке, що не суперечить законодавству.

При цьому судом враховано, що згідно зі статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Виходячи зі змісту ст. 264 ЦК України, враховуючи лист-відповідь відповідача від 08.06.2016р. №42/2851/17 про визнання заборгованості по пені, акт звірки від 01.07.2017р. та добровільну сплату, нарахування пені здійснено в межах строку позовної давності.

Розрахунок пені перевірено судом за допомогою комплексної системи інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ" 9.1.3., пеня в розмірі 57 599,59грн. за період з травня 2015р. по грудень 2016р. є підставною і підлягає до задоволення в силу ст.ст. 230-232, 343 ГК України, ст.ст. 1, 3 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань", п.4.2.1 договору №533-0001-000 від 28.07.2003р.

Суд зауважує, що пеня є договірним зобовязанням сторін, узгодженим у договорі про постачання електричної енергії №533-0001-000 від 28.07.2003р., який підписаний сторонами та скріплений печатками.

Згідно ч.1 ст.96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а ст.ст. 525, 526 ЦК України і ст.193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч.2 ст.617 ЦК України, ч.2 ст.218 ГК України та з урахуванням рішення Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005р. відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на відповідний рік, не виправдовує бездіяльність боржника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення грошового зобовязання.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 15.05.2012р. №3/28гс12.

Відповідач у судовому засіданні 14.02.2017р. звернувся з клопотанням про відстрочення виконання рішення про стягнення в розмірі 57 599,60 грн. на один місяць.

В обґрунтування клопотання зазначив, що Державна установа «Маневицька виправна колонія (№42)» є державною установою, яка фінансується за рахунок бюджетних коштів та є неприбутковою організацією.

У Маневицькій виправній колонії (№42) склалася несприятлива фінансова ситуація, що пов'язана з низьким фінансуванням з Державного бюджету на рівні 8,2 % від потреби, в тому числі по КЕКВ 2800 (сплата податків та зборів) на рівні 0,0 %. В розрахунковій потребі до бюджетного запиту у видатках загального фонду на 2017 рік по КЕКВ 2800 (сплата податків та зборів) було передбачено кошти в сумі 310,0 тис. грн., а фактично по тимчасовому кошторису виділено 0,0 тис. грн. Враховуючи той факт, що з Державного бюджету по загальному фонду кошти на сплату заборгованості по пені в сумі 57 599,60 грн., головним розпорядником виділятися не будуть, оскільки Державний бюджет на поточний рік в цілому дефіцитний, кошти будуть сплачені по спеціальному фонду.

Станом на 13 лютого 2017 року залишок на рахунку в казначействі становить 68,4 тис., в тому числі кошти для виплати заробітної плати засудженим в сумі 54,5 тис. грн.

Повідомив, що має намір добровільно здійснити погашення суми боргу протягом одного місяця.

Позивач відстрочення погодив.

Суд, розглянувши заяву відповідача, ухвалив задовольнити останню, виходячи із такого:

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Пленум Верховного Суду України у п.10 Постанови від 26.12.2003р. №14 „Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" та Вищий господарський суд України у п.п 7.1,7.1.2, 7.2 постанови пленуму від 17.10.2012р. №9 Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України зауважили, що господарський суд на підставі статті 121 ГПК має право за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за власною ініціативою у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови (далі - рішення), змінити спосіб та порядок їх виконання.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Враховуючи обставини, зазначені у заяві від 13.02.2017р., погодження позивача, суд дійшов висновку, що наведені відповідачем обставини є тими виключними обставинами, які дають підстави для задоволення заяви Маневицької виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Волинській області (№42) від 13.02.2017р. №13.02.2017р. про відстрочку виконання рішення по справі №903/92/17 на строк до 15.03.2017р.

Оскільки спір до суду доведений з вини відповідача, витрати по сплаті судового збору в сумі 1 600,00грн. слід віднести на нього відповідно до ст.49 ГПК України.

Враховуючи викладене, господарський суд, керуючись ст.ст. 193, 216-218, 230-233, 275, 343 Господарського кодексу України, ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 26 Закону України Про електроенергетику, ст. ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,-

вирішив:

1.Позовні вимоги задовольнити.

2.Стягнути з Маневицької виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Волинській області (№42), 44602, смт. Маневичі, вул. Карла Маркса, 25,

на користь Публічного акціонерного товариства "Волиньобленерго" в особі Маневицької філії ПАТ "Волиньобленерго", 44601, смт. Маневичі, вул. Собесяка, 7, на розрахунковий рахунок 81 філія Волинське ОУ ПАТ «Державний Ощадний банк України» м. Луцьк, МФО 303398, ЗКПО 00131512

57 599,60грн. пені, 1 600,00грн. витрат по сплаті судового збору. Всього: 59 199,60грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Відстрочити виконання рішення на один місяць до 15.03.2017р.

Відповідно до ст.85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до вимог ст.84 цього Кодексу.

Повне рішення складено

16.02.2017р.

Суддя С.Т.Філатова