ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб-сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2017 року Справа № 923/1221/16

Господарський суд Херсонської області у складі судді Нікітенка С.В., при секретарі Гапоновій К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Комунального підприємства "Котельщик", м. Херсон

про стягнення 527680,58 грн.

За участю представників сторін:

від позивача - представник ОСОБА_1, довіреність №14-182 від 15.07.2014р.;

від відповідача - не з'явився.

Суть спору: Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з Комунального підприємства "Котельщик" заборгованість у розмірі 527680,58 грн., з якої: 324005,60 грн. - сума пені, 20691,10 грн. - сума 3% річних та 182983,88 грн. - сума інфляційних втрат. Судові витрати по справі позивач просить суд покласти на відповідача.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує посиланнями на умови договору №3041/15-БО-33 від 26.11.2014 купівлі-продажу природного газу, додаткові угоди №1-11 до договору, положення ст.ст. 11-16, 258, 525, 526, 530, 611, 625, 712 ЦК України та ст.ст. 193, 216, 217, 231, 264, 265 ГК України.

Ухвалою від 12.01.2017 суд, на підставі ч.3 ст. 69 ГПК України, продовжив строк вирішення спору по справі №923/1221/16 на п'ятнадцять днів - до 31.01.2017 року та відклав розгляд справи на 31.01.2017 року.

Представник відповідача у судовому засіданні 31.01.2017р. подав клопотання, в якому просить припинити провадження у справі №923/1221/16 у зв'язку з набранням чинності Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" №1730-VIII від 03.11.2016 року. На підставі викладеного, відповідач просить припинити провадження у справі № 923/1221/16, у зв'язку із відсутністю предмета спору. Дане клопотання суд прийняв до розгляду та долучив до матеріалів справи (а.с. 72).

Надалі, ухвалою від 31.01.2017 суд, на підставі ч.3 ст. 69 ГПК України, продовжив строк вирішення спору у справі № 923/1221/16 на п'ятнадцять днів - до 15.02.2017 року та відклав розгляд справи на 14.02.2017 року.

Представник відповідача у судове засідання 14.02.2017р. не з'явився, відзиву на позовну заяву не надав, про причини неявки і ненадання витребуваних доказів суд не повідомив, не зважаючи на ті обставини, що належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

Будь-яких письмових заяв або клопотань на день розгляду справи від відповідача щодо відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Подальше ж відкладення розгляду справи призведе до затягування судового процесу, що є порушенням приписів статті 22 ГПК України, зокрема, стосовно обов'язку сторін добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони.

Крім того, суд не визнавав явку представників сторін у судове засідання обов'язковою.

Отже, неявка у судове засідання представника відповідача не унеможливлює розгляд справи № 923/1221/16, не є підставою для відкладення її розгляду.

Судом надавалось відповідачу достатньо часу для реалізації у повному обсязі своїх процесуальних прав.

За таких обставин, відповідно до статті 75 ГПК України, справа розглядається без участі представника відповідача, за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті.

Представник позивача у судовому засіданні 14.02.2017р. позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Також у судовому представник позивача надав усні пояснення, в яких заперечив проти задоволення клопотання відповідача про припинення провадження у справі, надавши аналогічні пояснення тим, які викладені у письмових поясненнях від 30.12.2016р. (а.с. 63-64).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд

в с т а н о в и в:

Матеріали справи свідчать, що 26 листопада 2014 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі - позивач або продавець) і Комунальним підприємством "Котельщик" (надалі - відповідач або покупець) був укладений договір №3041/15-БО-33 купівлі-продажу природного газу (надалі - договір).

Згідно п.1.1. договору ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" зобов'язується передати у власність КП "Котельщик" у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України НАК "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а КП "Котельщик" зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору.

Відповідно до п.1.2. договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.

Пунктом 2.1. договору встановлено, що продавець передає покупцеві з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року, газ обсягом до 360 тис. куб. м., у тому числі по місяцях кварталів (тис. куб. м.).

Відповідно до п.5.2. договору, ціна за 1000 куб. м. природного газу становить 5100,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%; податок на додану вартість за ставкою - 20%. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами - 366,70 грн., крім того 20% ПДВ - 73,34 грн., всього з ПДВ - 440,04 грн. До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 5568,70 грн., крім того ПДВ - 20% - 1113,74 грн., всього з ПДВ - 6682,44 грн.

Пунктом 6.1 договору встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Розділом 7 договору, передбачено відповідальність сторін.

На підставі пункту 7.1 договору, за невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором.

Згідно п.7.2. договору, у разі невиконання покупцем умов п.6.1. цього договору, продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1. умов цього договору, він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день простроченого платежу.

На виконання умов договору позивач поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 1886631,49 грн., що підтверджуються актами приймання - передачі природного газу, які підписані сторонами та скріплені їхніми печатками, а саме:

- від 31.01.2015 на суму 376845,43 грн.;

- від 28.02.2015 на суму 316750,99 грн.;

- від 31.03.2015 на суму 360636,42 грн.;

- від 31.04.2015 на суму 48903,63 грн.;

- від 31.10.2015 на суму 116846,70 грн.;

- від 30.11.2015 на суму 302611,49 грн.

- від 31.12.2015 на суму 364036,83 грн.

Як зазначає позивач, оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов'язання у строк визначений договором, чим порушив, зокрема, умови пункту 6.1. договору. Даний факт підтверджується випискою по операціям на КП "Котельщик" (а.с. 39-40).

Отже, у зв'язку зі здійсненням відповідачем несвоєчасних оплат за придбаний природний газ, позивач просить стягнути з відповідача суму пені у розмірі 324005,60 грн., суму 3% річних у розмірі 20691,10 грн. та суму інфляційних втрат у розмірі 182983,88 грн.

Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 193 ГК України встановлено обов'язок суб'єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні вимоги щодо виконання зобовязання закріплені і в статті 526 ЦК України.

Належне виконання зобов'язання означає виконання його належними субєктами, у належному місці, в належний строк (термін), щодо належного предмета і належним способом.

Якщо при виконанні зобовязання порушується хоча б одна із зазначених вимог, таке виконання вважається неналежним.

Відповідно до статті 629 ЦК України, укладений між сторонами договір №3041/15-БО-33 від 26.11.2014 купівлі-продажу природного газу, з моменту його укладення є обов'язковим для виконання обома сторонами і сторони мають дотримуватися взятих на себе зобов'язань за договором.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1. ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що правові наслідки порушення юридичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, приписами статей 534, 549-552, 611, 625 Цивільного кодексу України, а також статтями 229-234 Господарського кодексу України. З урахуванням приписів частини другої статті 625 ЦК України, правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто прострочення у виконанні зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й серед іншого інфляційні нарахування, що обраховуються як добуток від суми основного боргу на індекс інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Інфляційні нарахування входять до складу грошового зобов'язання. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць; відтак прострочення платежу за період часу, менший за місяць, не тягне за собою інфляційних нарахувань.

Поряд з цим, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Матеріали справи свідчать, що відповідач в порушення умов п.6.1. договору несвоєчасно здійснював оплати вартості придбаного протягом 2015 року природного газу, у зв'язку з чим позивач відповідно до здійсненого ним розрахунку (а.с. 10-13) нарахував відповідачу суму пені у розмірі 324005,60 грн., суму 3% річних у розмірі 20691,10 грн. та суму інфляційних втрат у розмірі 182983,88 грн.

Несвоєчасне виконання відповідачем грошового зобовязання по розрахунках за придбаний природний газ доведено матеріалами справи.

Суд перевірив надані позивачем розрахунки сум 3% річних та інфляційних втрат і визнав їх обґрунтованими.

За таких обставин, вимоги щодо стягнення сум 3% річних у розмірі 20691,10 грн. та інфляційних втрат у розмірі 182983,88 грн. підлягають задоволенню, оскільки є обґрунтованими.

Також, відповідно до положень ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 551 ЦК України передбачено що в разі, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Статтею 232 (ч.6) Господарського кодексу України (436-4) встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Право на нарахування пені сторони узгодили в п.7.2. договору, яким передбачили, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. цього договору, продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю, або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1. умов цього договору, він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку про його правильність та відповідність умовам договору.

За таких обставин, вимога в частині стягнення пені підлягає задоволенню в повному обсязі у розмірі 324005,60 грн.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач позовні вимоги належними та доступними засобами доказування не спростував, а наявні в матеріалах справи документи свідчать про безспірність та обґрунтованість позовних вимог.

Щодо клопотання відповідача про припинення провадження у справі, в обґрунтування якого відповідач посилається на вимоги Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств центрального водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", як на підставу припинення провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору, то дані доводи не приймаються до уваги та відхиляються господарським судом, з наступних мотивів.

Так, 30.11.2016р. набрав чинності Закон України „Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств центрального водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016р. №1730-VІІІ, вимогами ч.3 ст.7 якого встановлено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

При цьому відповідно до ч.1 ст.1 Закону списання заборгованості є одним із заходів, який входить до процедури врегулювання заборгованості та передбачає ведення реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

В силу вимог ч.4 ст.3 Закону порядок ведення та користування реєстром затверджується Кабінетом Міністрів України.

Поряд з цим, як вище встановлено господарським судом, нарахування відповідачу пені, 3% річних, інфляційних та звернення до суду з відповідним позовом про їх стягнення здійснено позивачем 04.11.2016, тобто до набрання чинності Закону України „Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств центрального водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а тому господарський суд вважає, що в даному випадку пеня, 3% річних та інфляційних можуть бути списані за відповідною процедурою врегулювання заборгованості, яка передбачає включення відповідача до відповідного реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості та передбачає ведення відповідного реєстру підприємств. ОСОБА_1, як встановлено судом, порядок ведення та користування відповідним Реєстром на теперішній час Кабінетом Міністрів України не затверджено.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати зі сплати судового збору відносяться на відповідача.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення і повідомлено представнику позивача про дату складення повного рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 75, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Котельщик" (74800, Херсонська область, м. Каховка, провулок Трубний, буд. 12, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) суму пені у розмірі 324005,60 грн., суму 3% річних у розмірі 20691,10 грн., суму інфляційних втрат у розмірі 182983,88 грн. та суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 7915,21 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 23.02.2017р.

Суддя С.В. Нікітенко