ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2017 справа № 908/2726/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: ОСОБА_4 за довіреністю; ОСОБА_5 за довіреністю; ОСОБА_6 за довіреністю;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго", м. Запоріжжя
на рішення Господарського суду Запорізької області
від07.12.2016 (підписано 23.12.2016)
у справі№ 908/2726/16 (суддя Колодій Н.А.)
за позовомВідкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго", м. Запоріжжя
доКонцерну "Міські теплові мережі", м. Запоріжжя
простягнення 4 304 269,82 грн.
В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2016 року до господарського суду звернулось Відкрите акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго", м. Запоріжжя (Позивач) із позовом до Концерну "Міські теплові мережі", м. Запоріжжя (Відповідач) про стягнення пені в розмірі 3 124 738,98 грн., інфляційних 933 335,50 грн. та 3% річних в розмірі 246 195,34 грн.

Рішенням господарського суду від 17.02.2014р. позовні вимоги задоволено частково, зменшено розмір пені з 722 712,24 грн. до 361 356,12 грн., а також стягнуто з відповідача на користь позивача 50 884,79 грн. 3% річних, 145 596,28 грн. інфляційних та 13 787,90 судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмолено.

Позивач, не погодившись з прийнятим рішенням, подав апеляційну скаргу в якій просить спірне рішення господарського суду скасувати в частині відмови у стягненні пені в сумі 2 763 382,26 грн., 3% річних в сумі 195 310,55 грн. та інфляційних в сумі 787 739,22 грн., а також в частині зменшення пені, і прийняти в цій частині нове рішення, яким вимоги в частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог скарги заявник посилається на те, що рішення судом першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права України.

Зокрема, заявник апеляційної скарги посилається на те, що підписанням спірного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію та природний газ за рахунок коштів загального фонду державного бюджету №20-33 сторони не змінювали порядок і строк проведення розрахунків за договором про постачання електричної енергії, будь-яких додаткових угод з цього приводу сторони не укладали.

Крім того скаржник посилається на те, що господарський суд при винесенні оскаржуваного рішення невірно застосував вимоги ст. 83 ГПК України, не врахувавши фінансового стану позивача.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі, надав пояснення, аналогійні викладеним в апеляційній скарзі.

Представники відповідача в судовому засіданні вважали рішення суду законним та обґрунтованим, просили залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, на підтвердження чого надали письмовий відзив, який судовою колегією долучено до матеріалів справи.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно до вимог ст. 74-1 ГПК України 20.02.2017 здійснювалась фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів відеозапису за клопотанням сторін.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.10.2004 між сторонами був укладений договір про постачання електричної енергії № 44 (далі Договір), за умовами розділу 1 якого позивач зобовязався постачати електричну енергію відповідачу, а відповідач оплачувати позивачу її вартість та здійснювати інші платежі згідно з умовами Договору та додатками до договору, що є його невід'ємними частинами.

Згідно розділу 2 Договору, під час виконання умов цього договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов'язуються керуватися чинним законодавством України, зокрема Правилами користування електричною енергією, Правилами улаштування електроустановок та технічними умовами.

За змістом п. 2.2.3 Договору, відповідач зобовязався оплачувати позивачу вартість електричної енергії згідно з умовами додатків № 4 "Порядок розрахунків" та № 5 "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії".

Відповідно до п.п. 5.1. п. 5 Додатку № 4 до Договору (в редакції Додаткової угоди № 10 від 01.11.2006), за підсумками розрахункового періоду позивач виписує відповідачу рахунок або платіжну вимогу-доручення для остаточного розрахунку. Сума платежу при остаточному розрахунку визначається, виходячи з тарифів на активну електроенергію та фактичного обсягу спожитої електричної енергії, згідно даних наданого відповідачем "Акта про спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію" з урахуванням сум платежів, що надійшли від відповідача.

Згідно п. 7 Додатку №4 до Договору (в редакції Додаткової угоди № 10 від 01.11.2006), відповідач зобов'язаний у термін, що не перевищує 5 операційних днів з дня отримання рахунку або платіжної вимоги-доручення, здійснити оплату рахунка або платіжної вимоги-доручення, що направляється йому позивачем.

Датою отримання рахунку або платіжної вимоги-доручення вважається:

при направленні рекомендованим листом дата, зазначена на фінансовому чеку поштового відділення, що підтверджує відправлення, з урахуванням поштового пробігу документа (по місту 3 дні, по області 5 днів, по Україні 7 днів);

у випадку вручення рахунка або платіжної вимоги-доручення уповноваженому представнику відповідача під розпис в журналі, дата зазначена в журналі;

при направленні нарочним дата вручення відповідачу.

Вбачається, що позивач поставив відповідачу активну електричну енергію у період з вересня 2015 року по червень 2016 року та виставляв рахунки на оплату за спожиту електроенергію, що сторонами не оспорюється.

Відповідно до п.п. 1, 7 "Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій", затвердженого постановою КМУ від 11.01.2005 № 20, цей Порядок визначає механізм перерахування субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню, зокрема, на оплату електроенергії.

Розрахунки проводяться за згодою учасників на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків.

Встановлено, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 "Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій", 26.04.2016 між сторонами у справі, Головним управлінням ДКСУ у Запорізькій області, Департаментом фінансів Запорізької облдержадміністрації, Департаментом фінансової та бюджетної політики Запорізької міської ради, Управлінням соціального захисту населення Запорізької міської ради, Управлінням праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради, Управлінням праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Ленінському району, Управлінням праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району, Управлінням праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району, ДП "Енергоринок", Львівським МКП "Львівтеплоенерго" та НАК "Нафтогаз України" складене спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію та природний газ за рахунок коштів загального фонду державного бюджету №20-33, відповідно до умов п.п. 4.8-4.11 якого відповідач в спільних розрахунках за рахунок коштів загального фонду державного бюджету у взаємовідносинах 11 учасників, який отримує грошові кошти від Управлінь праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Ленінському, Орджонікідзевському та Шевченківському районам, перераховує позивачу кошти за спожиту електричну енергію в сумі 29 317 613,93 грн., в т.ч. ПДВ 4 886 268,99 грн. з записом у графі "призначення платежу": "Електроенергія за січень-лютий 2016 року "п" 0,00 грн. "Постанова КМУ від 11.01.2005 № 20".

Згідно п. 5 Спільного протокольного рішення, усі учасники розрахунків не пізніше наступного дня після зарахування коштів на їх рахунок перераховують кошти наступному учаснику розрахунків.

Згідно п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В матеріалах справи наявне платіжне доручення №1893 від 27.04.2016, яке свідчить про перерахування відповідачем на користь позивача платежу на загальну суму 29 317 613,93 грн.

Як слідує з матеріалів справи, відповідач, отримавши грошові кошти 28.04.2016, що підтверджується копією банківської виписки, перерахував спірні кошти позивачу на наступний день 29.04.2016, тобто в межах строку, встановленого спільним протокольним рішенням № 20/5099.

Таким чином, уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків, в даному випадку за електроенергію, поставлену відповідно до договору про постачання електричної енергії, а отже, для застосування санкцій, передбачених умовами договору про постачання електричної енергії та наслідків за порушення грошового зобов'язання, встановлених ч. 2 ст. 625 ЦК України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, який діяв на момент розгляду справи.

Аналогійна правова позиція з висновками щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права викладена у постановах Верховного Суду України від 25.03.2015 у справі №924/1265/13, від 16.09.2015 у справі №917/2520/14, від 10.02.2016 у справі №902/1652/13.

За таких підстав, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що з 26.04.2016 дати укладення спільного протокольного рішення, сторонами змінено порядок і строк проведення розрахунків за електроенергію, поставлену відповідно до договору № 44 від 01.10.2004.

Судова колегія вважає безпідставними заперечення позивача в апеляційній скарзі щодо визнання судом вищезазначеного протокольного рішення у якості внесення змін до Договору, оскільки такий висновок суду першої інстанції в рішенні відсутній, навпаки, факт внесення таких змін до Договору у встановленому законом порядку судом спростовано.

Крім того, зі змісту листа позивача від 01.04.2016 за № 007-40/5162 вбачається, що останнім на прохання відповідача, з метою сталого проходження опалювального сезону 2015/2016 та запобігання негативних наслідків для споживачів теплової енергії і комунальних послуг, було погоджено перенесення сплати рахунків за спожиту електроенергію до 04.04.2016.

Отже судова колегія вважає обґрунтованою оцінку суду першої інстанції зазначеного листування сторін у якості узгодження іншого строку оплати заборгованості.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач вимагає стягнути з відповідача 3% річних в сумі 246 195,34 грн., нарахованих на сплачену відповідачем із простроченням заборгованість за спожиту електроенергію з 16.10.2015 по 10.08.2016 та інфляційні в розмірі 933 335,50 грн., нараховані за період з 01.11.2015 по 31.05.2016 за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті спожитої електроенергії за періоди вересень, грудень 2015 року, січень червень 2016 року.

З урахуванням викладеного судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним періодом прострочення, за який можуть бути нараховані 3% річних та інфляційні є 05.04.2016 26.04.2016.

Перевіривши висновок суду першої інстанції в частині стягнення 3% річних в сумі 50 884,79 грн. за період з 05.04.2016 26.04.2016 та інфляційних в сумі 145 596,28 грн. за квітень 2016 року, а також в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення решти сум цих складових, судова колегія вважає його вірним.

Згідно п.п. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 4.2.1 Договору сторони встановили, що за недотримання термінів сплати рахунків або платіжних вимог-доручень за активну електроенергію (п. 7 Додатка № 4 "Порядок розрахунків") та за надання послуг з компенсації перетікання реактивної електроенергії (п. 6 Додатка № 6 "Порядок розрахунків за надання послуг з компенсації перетікання реактивної електроенергії"), відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі 0,5% від суми боргу простроченого платежу за кожний день прострочення (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період нарахування пені) по день фактичної оплати.

Позивач вимагає стягнути пеню в сумі 3 124 738,98 грн. за період з 16.10.2015 по 10.08.2016 на підставі п. 4.2.1. Договору.

Перевіривши зроблений судом першої інстанції розрахунок пені, з урахуванням визначення періоду її нарахування з 05.04.2016 по 26.04.2014, в сумі 722 712,24 грн., судова колегія вважає його вірним.

Судова колегія вважає законним та обґрунтованим висновок господарського суду про зменшення вищезазначеного розміру пені до 50% за наступних підстав.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Згідно ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, який, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Зазначені вимоги закону при вирішенні спірного питання судом дотримано.

Судова колегія вважає, що судом першої інстанції в достатній мірі досліджені матеріали справи, ступень виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання зобов'язання, невеликого періоду прострочення, а також враховано матеріальні інтереси обох сторін, їх статус постачальників енергоносіїв та інші обставини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо часткового задоволення клопотання відповідача про зменшення суми пені до розміру 50%.

Будь-яких порушень норм процесуального права в діях суду першої інстанції при розгляді ним зазначеної справи судовою колегією не встановлено, а доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують.

Отже, судова колегія перевіривши розрахунок розміру позовних вимог, вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо задоволення вимог про стягнення 3% річних в розмірі 50 884,79 грн., інфляційних в розмірі 145 596,28 грн. та зменшення пені до розміру 361 356,12 грн.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Запорізької області від 07.12.2016 року у справі № 908/2726/16 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на позивача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго", м. Запоріжжя залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 07.12.2016 року у справі № 908/2726/16 залишити без змін.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.В. Стойка

Судді: О.О. Радіонова

ОСОБА_3