ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15.02.2017р. Справа № 904/11269/16

За позовом Керівника Жовтоводської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, м. Жовті Води в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України, м. Київ

до Відповідача-1 Дніпропетровського Державного аграрно-економічного університету, м. Дніпро

Відповідача-2 ОСОБА_1 коледжу Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету, м. Верхньодніпровськ

Відповідача-3 Селянського (Фермерського) господарства "Романцівське", м. Верхньодніпровськ

про визнання недійсним договору

Суддя Кеся Н.Б.

При секретарі судового засідання Хавіна О.С.

Представники:

Прокурор: Мамаєва Є.М., довіреність № 08-694 вих.15 від 11.08.2015 р.

Від Позивача: представник не з'явився

Від Відповідача-1: представник ОСОБА_2, довіреність № 46-11-1363 від 22.12.2016 р., ОСОБА_3, довіреність № 46-11-25 від 12.01.2017 р.

Від Відповідача-2: представник не з'явився

Від Відповідача-3: представники ОСОБА_4, довіреність № 13.01.2016 р., ОСОБА_5, довіреність Вих. № 57/12 від 19.12.2016 р.

СУТЬ СПОРУ:

Керівник Жовтоводської місцевої прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України звернувся з позовом до Відповідача-1 Дніпропетровського Державного аграрно-економічного університету; Відповідача-2 ОСОБА_1 коледжу Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету; Відповідача-3 Селянського (Фермерського) господарства "Романцівське", в якому просить господарський суд:

визнати недійсним договір №1 від 07.05.2015 про спільну діяльність. укладений 07.05.2015 між Дніпропетровським державним аграрно-економічним університетом в особі ОСОБА_1 коледжу Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету та Селянським (Фермерським) господарством "Романцівське";

зобов'язати СФГ "Романцівське" звільнити займану земельну ділянку державної форми власності площею 34,600 га, яку воно займає на підставі договору №1 від 07.05.2015;

стягнути з відповідачів судовий збір, сплачений за подання до суду позовної заяви.

В обґрунтування позову Прокуратура посилається на порушення вимог Земельного кодексу України та Закону України «Про управління об'єктами державної власності», оскільки договір про спільну діяльність, укладений між сторонами, не погоджений з Міністерством освіти і науки України.

В підтвердження обґрунтованості позовних вимог Позивач надав до позову:

- копію договору № 1 про спільну діяльність від 07.05.2015;

- копію листа Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету № 45-11-650 від 05.05.2015;

- копію довіреності Дніпропетровського ДДАЕУ в особі ОСОБА_1 коледжу ДДАЕУ в особі директора, коледжу № 111 від 28.03.2016;

- копію Державного акту на прав до постійного користування земельною ділянкою ЯЯ № 9044035 від 04.10.2010;

- копію витягу з положення про ОСОБА_1 коледж Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету;

- копію витягу із статуту Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету;

- копію виписки з Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо ОСОБА_1 коледжу Дніпропетровського ДДАЕУ;

- копію виписки з Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету;

- копію виписки з Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо СЕЛЯНСЬКОГО (ФЕРМЕРСЬКОГО) ГОСПОДАРСТВАРОМАНЦІВСЬКЕ;

- копію довідки Правобережної товарної біржі щодо ринкової вартості земельної ділянки;

- копію наказу Генерального прокурора України №81-К від 09.12.2015 про призначення ОСОБА_6 керівником Жовтоводської місцевої прокуратури Дніпропетровської області;

- повідомлення про встановлення підстав та намір здійснювати представництво інтересів держави в суді.

20.12.16р. Міністерство освіти і науки України подало письмові пояснення (а.с. 55-56, 104-106 Т.1), в яких вказує про те, що позовні вимоги прокуратури Міністерство підтримує повністю, вважає їх обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам законодавства. ОСОБА_1 коледж Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету не звертався до МОН щодо погодження укладення договору про спільну діяльність на обробіток земельної ділянки, чим порушив норми законодавства та внаслідок чого було укладено оспорюваний договір, який за своєю суттю є удаваним та відповідно до ст. 235 ЦК України має бути визнаний недійсним.

20.12.16р. Відповідач-3 подав заяву про долучення до матеріалів справи (а.с. 59-74, 75-77 Т.1):

копію витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань;

копію довідки АБ №445564 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України;

копію статуту;

довідку вих.№54/12 від 12.12.2016р.;

акти №1, №2 про використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин;

копію листа вих.№427 від 03.11.2016р.;

копію витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки.

Відповідач-3 подав відзив на позову, в якому проти позову заперечує, посилаючись на судову практику Верховного Суду України та Європейського Суду з прав людини (а.с. 78-83 Т.1).

До відзиву представник Відповідача-3 додав (а.с. 84-97 Т.1):

- копію платіжного доручення № 104 від 18.07.2016 р.;

- копію платіжного доручення № 268 від 08.11.2016 р.;

- копію листа СФГ Романцівське від 11.05.2016 р. № 14/05;

- копію державного статистичного спостереження - "Посівні площі сільськогосподарських культу під урожай 2016 року";

- копію державного статистичного спостереження - Звіт про площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів, ягід і винограду на 1 грудня 2016 року;

- копії шляхового листу трактора №1 от 14.07.16р. та облікового листа тракториста;

- копію щоденника № 1 надходження сільськогосподарської продукції від 14.07.16р.;

- копію облікового листа тракториста № 2 за липень 2016 року;

- копію подорожного листа вантажного автомобіля від 15.07.2016 року;

- копію облікового листа тракториста № 2 за жовтень 2016 року;

- копію подорожного листа вантажного автомобіля від 04.10.2016 року;

- копію листа від 03.11.2016 р. №427.

24.01.2017р. представник Відповідача-1 подав відзив на позов (а.с. 111-120 Т.1), в якому проти позову заперечує в повному обсязі, з наступних підстав:

згідно з розпорядженням голови ОСОБА_1 райдержадміністрації від 05.10.2007 року №459-Р надано дозвіл Дніпропетровському державному агарному університету (далі - Аграрний університет) на розробку технічної документації по передачі земельної ділянки площею 34,6 га на території Водянської сільської ради Верхньодніпровського району (далі - Земельна ділянка);

відповідно до Державного акту від 04.10.2010 року (копія акту в матеріалах справи) передано у постійне користування Дніпропетровського державному агарному університету Земельну ділянку для ведення дослідних і навчальних цілей;

у відповідності до наказу Дніпропетровського ДАУ від 28.07.2011 року №1703 земельну ділянку передано в оперативне управління ОСОБА_1 коледжу ДДАУ з метою ефективного використання ріллі, ведення сільськогосподарського виробництва та практичного навчання студентів. На дату передання земельної ділянки у постійне користування коледжу Аграрний університет перебував в підпорядкуванні Міністерства аграрної політики України та зобов'язаний був керуватися його нормативними актами;

на дату надання дозволу на розробку технічної документації на Земельну ділянку діє Порядок погодження договорів про спільну діяльність, затверджений наказом Міністерства аграрної політики України від 18.06.2007 року №423, який змінений наказом від 25.04.2008 року №277;

у відповідності до вказаних наказів Міністерства аграрної політики України договірні відносини між ОСОБА_1 коледжем ДДАУ та СФГ Романцівське щодо спільної діяльності по практичному навчанню студентів коледжу та спільному обробітку Земельної ділянки тривають з 2012 року;

щороку здійснюється пролонгація договору про спільну діяльність та проводиться практичне навчання та науково-дослідна робота студентів коледжу, що підтверджується звітами студентів про проходження навчальної практики та дослідною роботою Досвід вирощування соняшнику за новітніми технологіями у СФГ Романцівське (копії додаються);

02.07.2014 року договір про спільну діяльність між ОСОБА_1 коледжем ДДАУ та СФГ Романцівське достроково припинений у зв'язку з призначенням на посаду в.о.директора коледжу родички голови СФГ Романцівське ОСОБА_7 та з метою недопущення порушень Закону України Про засади запобігання і протидії корупції;

згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 04.02.2015 року №87, наказу Міністерства освіти і науки України та Міністерства аграрної політики України від 30.06.2015р. №686/249 цілісний майновий комплекс Аграрного університету був переданий із сфери управління Міністерства аграрної політики України до сфери управління Міністерства освіти і науки України. Аграрний університет реорганізований в Дніпропетровський державний аграрно-економічний університет;

починаючи з 2014 року органи прокуратури постійно надсилають запити щодо використання Земельної ділянки ОСОБА_1 коледжем ДДАЕУ;

на час розгляду справи Міністерство освіти і науки України підтверджує недостатню правову урегульованість питання укладення договорів про спільну діяльність;

ОСОБА_1 коледж своєчасно та в повному обсязі надавав Міністерству освіти і науки України та його підрозділам інформацію щодо використання Земельної ділянки згідно запропонованих форм міністерства;

09.03.2015 року СФГ Романцівське звернулося до Дніпропетровського ДАЕУ з листом №4/3 з пропозицією укласти нову угоду про спільний обробіток землі, спільну діяльність у підготовці кадрів для аграрного сектору та створення на базі господарства учгоспу. На підставі погодження пропозиції СФГ Романцівське, викладеної в листі від 09.03.2015 року №4/3, ОСОБА_1 коледжем був розроблений проект договору про спільну діяльність та поданий на затвердження Дніпропетровського ДАЕУ. Згідно з листом Дніпропетровського ДАЕУ від 05.05.2015 року №45-11-650 запропонований коледжем проект договору про спільну діяльність був погоджений без зауважень;

на підставі укладеного Договору про спільну діяльність від 07.05.2015 року №1 коледжем було продовжено практичне навчання студентів Вехньодніпровського коледжу на Земельній ділянці та виробничій базі СФГ Романцівське, що підтверджується належними доказами;

з метою навчально-методичного забезпечення практичного навчання студентів коледжу на базі Земельної ділянки та СФГ Романцівське викладачами ОСОБА_1 коледжу розроблено робочу програму з дисципліни Технологія галузі, яка розглянута і схвалена на засіданні циклової комісії економічних дисциплін ОСОБА_1 коледжу протокол №2 від 14.09.2016 року та затверджена заступником директора з НВР 14.09.2016 року. Тема 1 Робочої програми передбачає ознайомлення з СФГ Романцівське та дослідним полем; Тема 3 передбачає вивчення інноваційних технологій СФГ Романцівське в рослинництві; Тема 6 передбачає ознайомлення з організацією обліку пального і мастильних матеріалів на СФГ Романцівське;

згідно з листом СФГ Романцівське від 11.05.2016 року №14/05 господарство з метою забезпечення практичного навчання студентів зобов'язалось здійснювати доставку студентів та викладачів коледжу до господарства за власний рахунок, а також фінансово забезпечити ремонт автобусу коледжу та проходження його техогляду;

крім того, для підтвердження цільового використання ОСОБА_1 коледжем Земельної ділянки Відповідач-1 надав наступні докази:

- копії титульної сторінки та сторінок звітів про проходження навчальної практики з технології галузі на полі коледжу та СФГ Романцівське студентів групи БО-2015-21 в кількості 25 звітів;

- копії сторінок першої та другої Дослідницької роботи студентки 21 групи ОСОБА_1 коледжу Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету Досвід вирощування соняшнику за новітніми технологіями у Селянському фермерському господарстві Романцівське;

- реферат студента коледжу ОСОБА_8 на тему Досвід вирощування озимого ріпаку СФГ Романцівське;

надану прокурором довідку Правобережної товарної біржі Відповідач-1 не вважає належним доказом, оскільки не відповідає вимогам пунктів 33, 34 Типової інструкції з діловодства, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 року №1242, а саме: довідка не містить інформації про дату реєстрації та індексний номер документу;

позовну вимогу прокурора Жовтоводської місцевої прокуратури про звільнення земельної ділянки Відповідач-1 вважає безпідставною, оскільки згідно з п.1.3 Договору про спільну діяльність від 07.05.2015 року №1 сільськогосподарські роботи на земельній ділянці, які передбачені цим договором, виконуються учасником 2 без оформлення приймання-передачі земельної ділянки на підставі виданої учасником 1 довіреності.

До відзиву Відповідач-1 додав (а.с. 121-225 Т.1):

- копію розпорядження РДА від 05.10.2007 р. №459-р.;

- копію наказу ДДАУ від 28.07.2011 р. №1703;

- копію наказу ДДАУ від 31.01.2012 р. №240;

- копію листа від 02.07.2014 р. №248;

- копії сторінок дослідницької роботи 2013 року;

- копії сторінок звітів студентів за 2013 рік;

- копії наказу МОН від 30.06.2015 р. №686/249;

- копію запиту прокуратури від 15.09.2014 року №51-1748вих14;

- копію відповіді коледжу від 22.09.2014 р. №289;

- копію запиту прокуратури від 12.05.2015 року №51-665вих-15;

- копію відповіді коледжу від 14.05.2015 р. №597;

- копію запиту прокуратури від 18.05.2015 року №51-699вих15;

- копію запиту прокуратури від 19.08.2016 року №04/41-338-16;

- копію відповіді коледжу від 29.08.2014 р. №304;

- копію листа МОН від 26.12.2016 р. №1/9-668;

- копію запиту коледжу до МОН від 29.12.2016 р. №506;

- копію листа МОН від 21.05.2015 №1/9-251 про надання інформації за формою;

- копію інформації ВКДДАЕУ від 25.05.2015 р.;

- копію листа ДУ НМЦ Агроосвіта МОН від 05.10.2015р. №128/546 про надання інформації про використання землі;

- копію інформації ВКДДАЕУ про використання Земельної ділянки;

- копію листа-пропозиції про укладення договору від 09.03.2015 №4/3;

- копію листа-погодження на укладення договору від 05.05.2015 №45-11-650;

- копію наказу від 21.09.2015 року №41-ОП та сторінок журналу успішності з дисципліни Технологія галузі;

- копію наказу від 28.09.2015 року №42-ОП та сторінок журналу успішності з дисципліни Технологія галузі;

- копію наказу від 01.10.2015 року №43-ОП та сторінки журналу успішності;

- копію наказу від 12.09.2016 року №37-011 та сторінок журналу;

- копію наказу від 19.09.2016 року №40-ОП та сторінки журналу;

- копію наказу від 26.09.2016 року №42-ОП та сторінки журналу;

- копію наказу від 03.10.2016 року №43-ОП та сторінки журналу;

- копію наказу від 20.09.2016 року №41-ОП про проведення екскурсі;

- копію сторінок 1, 3 газети від 12.11.2016 р. №43;

- копію робочої програми з навчальної практики Технологія галузі;

- копії сторінок звітів про проходження навчальної практики;

- Реферат студента ОСОБА_8;

- копію листа СФГ Романцівське від 11.05,2016 року №14/05;

- Довідка від 19.12.2016 р. №489.

24.01.2017р. представник Відповідача-3 подав клопотання про виклик в судове засідання для дачі пояснень щодо практичного навчання студентів ОСОБА_1 коледжу Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету в межах договору про спільну діяльність №1 від 07.05.2015 року, викладачів ОСОБА_1 коледжу Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (а.с. 226 Т.1).

Суд відмовив в задоволенні клопотання ухвалою суду від 24.01.2017 р.

Прокурор 24.01.17р. подав додаткові пояснення щодо організації учбового процесу у вигляді навчальної практики на земельній ділянці, розташованій за межами населених пунктів Водянської сільської ради Верхньодніпровського району (а.с. 227-228 Т.1).

26.01.17р. Відповідач-1 подав письмові пояснення щодо того, що відсутні підстави для визнання недійсним договору про спільну діяльність №1 від 07.05.2015 року з мотивів непогодження його з боку Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету з Міністерством освіти та науки України (а.с. 235-237 Т.1, 39-40 Т.2).

26.01.2017 року Відповідач-3 подав письмові пояснення та копію постанови Верховного Суду України від 30.11.2016 року (а.с. 238-248 Т.1).

30.01.2017 року Відповідач-1 подав доповнення до відзиву на позовну заяву (а.с. 1-13 Т. 2), в якому вказує про те, що:

твердження Позивача щодо обсягу правосуб'єктності ВК ДДАЕУ та ДДАЕУ при укладенні і погодженні договору про спільну діяльність від 07.052015р. є необґрунтованим та не підтверджується жодними фактами;

також Позивачем заявлено, що матеріали про навчальну діяльність студентів ВК ДДАЕУ на дослідному полі коледжу не можуть бути враховані судом у якості доказів належного виконання договірних зобов'язань, оскільки основою для проведення практики повинні бути договори Коледжу з базою практики;

Позивачем також не було спростовано жодного твердження представника Університету стосовно Постанови Кабінету Міністрів України №296 від 11.01.2012р. про неможливість виконання Університетом і Коледжем вимог Постанови в частині отримання прибутку; відсутність 50% частки майна у спільній діяльності; надання незалежної оцінки майна та неможливості її оплати згідно з кошторисом ВНЗ; неможливості виробництва продукції - ВНЗ не є виробниками;

необґрунтованою є вимога прокуратури про звільнення земельної ділянки, оскільки дослідне поле коледжу нікому не передавалося, цільове призначення земельної ділянки не змінено;

відсутні також і інші обмеження у вчиненні угод керівниками Університету та коледжу, які свідчили б про перевищення його компетенції та недійсність укладеного договору;

у навчального закладу відсутня техніка, якою можливо було б здійснювати обробіток земельної ділянки, але є можливість залучати студентів до навчальної практики на земельній ділянці, що і зумовлює укладення договорів з сільськогосподарськими виробниками для обслуговування даної землі;

заявлені прокурором позовні вимоги спростовуються, а викладені у даному відзиві обставини обґрунтовуються додатково у висновках апеляційного суду Дніпропетровської області, викладених у постановах від 20.04.2015 року по справі №912/3989/14, від 28.04.2015 року по справі №904/7859/14, від 03.08.2015 року по справі №912/1677/14.

До відзиву на позов Відповідач-1 додав (а.с. 14-34 Т.2):

- копію Статуту ДДАЕУ;

- копію довіреності ОСОБА_11 від 31.03.2015 р. №46-11-471;

- копію листа до МОН від 08.04.2015 р. №37-11-503;

- копію листа МОН від 21.05.2015 р.;

- копію листа до районної ради від 03.06.2015 р. №38-11-820;

- копію договору про надання освітніх послуг;

- копію листа ДУ НМЦ Агроосвіта від 21.01.2017 №14;

- копію листа до МОН від 25.01.2017 р. №26;

- копію листа до департаменту правового забезпечення МОН від 29.12.16р. №506;

- копію листа до прокуратури про надання інформації від 15.12.2016 р. №483;

- копію відповіді-роз'яснення прокуратури від 20.12.2016р. №04/41-538 вих.

Представник Відповідача-1 01.02.2017р. подав клопотання про долучення додаткових доказів , а саме (а.с. 35-38 Т.2):

- копію листа ДУНМУ "Агроосвіта" від 31.01.17 р. № 23;

- довідку № 35 від 31.01.2017 р.

13.02.17р. Прокурор подав додаткові пояснення (а.с. 48-51 Т.2), в яких вказує про те, що ОСОБА_1 коледж Державного аграрно-економічного університету як землекористувач на титулі права постійного користування наділений правами щодо земельної ділянки, належної йому на праві постійного користування. Закон не передбачає винятків щодо можливості реалізації прав землекористувача на праві постійного користування, зокрема, і в частині самостійного господарювання на землі. Так само у законодавстві відсутні будь які норми, які б надавали право директору коледжу на підставі довіреності уповноважувати голову СФГ "Романцівське" вчиняти будь-які дії щодо користування земельною ділянкою, право на постійне користування якою має коледж. Право розпорядження земельною ділянкою, яку передано навчальному закладу на праві постійного користування, має виключно Міністерство освіти та науки України як орган виконавчої влади, якому підпорядкований ОСОБА_1 коледж державного аграрно-економічного університету. Аналогічна позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України у справах №5002-33/1718-2012 від 17.01.2013 року;

також Прокурор зазначає про те, що спірний договір окрім вищевикладеного порушує низку законів України та підзаконних актів виданих Кабінетом Міністрів України та які регулюють відносини у т.ч. користування земельними ділянками, які перебувають у державній власності, а саме Закону України "Про управління об'єктами державної власності" та Порядку укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 296 від 11.04.2012 року. Аналогічна позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України у справах № 924/1160/13 від 04.03.2014 року та № 917/2079/15 від 23.06.2016 року;

стосовно посилання відповідачів щодо правомірності спірного правочину, оскільки він є змішаним. Аргументи відповідачів не повинні братись до уваги, оскільки вони не відповідають умовам договорів про спільну діяльність, договору підряду та договору про надання послуг в розумінні ст. ст. 1130, 901, 837 ЦК України та договору щодо організації та проходження навчально-виробничої практики в розумінні ст. 51 Закону України "Про вищу освіту" та Положення про проведення практики студентів вищих навчальних закладів України, затвердженого наказом Міністерства освіти України № 93 від 08.04.1993 року. Аналогічна позиція викладена в рішеннях господарських судів Дніпропетровської області у справі № 904/121146/16, Хмельницької області у справах № 924/309/16 від 09.06.2016 року, № 924/328/16 від 21.06.2016 року та Рівненського апеляційного господарського суду від 03.10.2016 року;

з огляду на викладене, оспорюваний правочин підлягає визнанню недійсним. Згідно з ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування;

у зв'язку з визнанням недійсним договору та ненаданням відповідачами доказів, що зазначена земельна ділянка не зайнята озимими культурами, позовна вимога про звільнення відповідачем СФГ Романцівське займаної ним земельної ділянки державної форми власності площею 34,6 га., яку він займає на підставі договору №1 від 07.05.2015 та довіреності на виконання певних дій та робіт №111 від 28.03.2016 року також підлягає задоволенню.

До додаткових пояснень прокурор подав наступне (а.с. 52-95 Т.2):

копію постанови Вищого господарського суду України по справі №5002-33/1718-2012 від 17.01.2013 року;

копії постанов Вищого господарського суду України по справам №924/1160/13 від 04.03.2014 року та № 917/2079/15 від 23.06.2016 року;

копію ухвали господарського суду Дніпропетровської області по справі №904/12146/16 від 19.01.2017;

копію постанови Рівненського апеляційного господарського суду по справі №924/328/16 від 03.10.2016р. ;

копії рішень господарського суду Хмельницької області по справам № 924/309/16 від 09.06.2016 року, № 924/328/16 від 21.06.2016 року.

Під час судового засідання Відповідач-1 подав клопотання про долучення до матеріалів справи наступних документів (а.с. 99-104 Т.2):

копію листа від 02.02.17р. вих.№32;

копію листа від 06.02.2017р. вих.№37;

копію договору від 05.01.09р. №1 про спільне вирощування сільськогосподарських культур;

копію листа прокуратури від 20.12.16р. № 20.12.16р. вих.№04/41-540-16;

копію листа вих.№505 від 27.12.2016р.

Строк вирішення спору був продовжений судом за клопотанням Відповідача-1- до 17.02.2017р. в порядку ст. 69 ГПК України.

В судовому засіданні 15.02.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення в порядку ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін та прокурора, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, господарський суд -

ВСТАНОВИВ:

19 липня 2010 року розпорядженням голови ОСОБА_1 районної адміністрації від 19.07.2010 - 235 р Дніпропетровському державному аграрно-економічному університету передано в постійне користування земельну ділянку площею 34,600 га для дослідницьких та навчальних цілей, яка розташована за межами населених пунктів Водянської сільської ради Верхньодніпровського району.

Згідно з довідкою Правобережної товарної біржі ринкова вартість відповідної земельної ділянки станом на 17.10.2016 складає 4 308 254,0 грн. (а.с. 41 Т.1)

07.05.2015 між Дніпропетровським державним аграрно-економічним університетом, в особі ОСОБА_1 коледжу Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету (далі-Учасник - 1) та СЕЛЯНСЬКИМ (ФЕРМЕРСЬКИМ) ГОСПОДАРСТВОМ РОМАНЦІВСЬКЕ (далі - СФГ РОМАНЦІВСЬКЕ), іменований в договорі Учасник - 2, укладено договір №1 про спільну діяльність (а.с. 20-24 Т.1).

Предметом даного договору є практичне навчання студентів ОСОБА_1 коледжу у формі проведення практичних занять, навчальної практики, інших форм організації освітнього процесу та видів навчальних занять на безоплатній основі на об'єктах і за сприяння СФГ РОМАНЦІВСЬКЕ, а також пов'язане з цим спільне вирощування сільськогосподарських культур на відповідній земельній ділянці, яка залишається у постійному користуванні коледжу.

Спільна діяльність за Договором здійснюється без об'єднання вкладів сторін та без створення юридичної особи (п. 1.2 Договору).

Сільськогосподарські роботи на Земельній ділянці, які передбачені цим Договором, виконуються Учасником-2 без оформлення приймання-передачі Земельної ділянки, на підставі виданої Учасником-1 довіреності, за програмою, планом посівів та планом проведення робіт, погоджених Учасником-1 (п. 1.3 Договору).

Пунктом 5.1 Договору передбачено, що за підсумками спільної діяльності кожна із сторін договору отримує наступні результати:

Учасник-1 отримує результат у вигляді практичного навчання студентів та грошовий еквівалент частини виробленої сільськогосподарської продукції в заліковій вазі, вказаний в п. 5.2 цього договору;

Учасник-2 отримує частину виробленої сільськогосподарської продукції в заліковій вазі, вказану в п. 5.3 цього договору.

Відповідно до п. 5.2 Договору не пізніше 01 серпня поточного року Учасник-2 зобов'язаний розрахуватися з Учасником-1 у грошовому еквіваленті належної Учаснику-1 частини виробленої сільськогосподарської продукції. Вартість належної Учаснику-1 виробленої по Договору сільськогосподарської продукції в заліковій вазі не може бути меншою 3,7 (три цілих сім десятих) відсотки від; нормативно грошової оцінки Земельної ділянки, визначеної згідно довідки Управління Держземагенства у ОСОБА_1 районі.

Згідно з п. 5.3 Договору частина виробленої по Договору сільськогосподарської продукції, яка залишилась після виконання Учасником-2 пункту 5.2 Договору, переходить у його власність.

Даний договір вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами і діє до 01.11.2018 року (п. 8.1 Договору).

Дніпропетровський державний аграрно-економічний університет до Міністерства освіти і науки України з відповідним зверненням щодо погодження умов договору про спільну діяльність не звертався.

Під час судового розгляду Відповідач-3 надав до справи (а.с. 84-97 Т.1):

- копію платіжного доручення № 104 від 18.07.2016 р.;

- копію платіжного доручення № 268 від 08.11.2016 р.;

- копію листа СФГ Романцівське від 11.05.2016 р. № 14/05;

- копію державного статистичного спостереження - "Посівні площі сільськогосподарських культу під урожай 2016 року";

- копію державного статистичного спостереження - Звіт про площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів, ягід і винограду на 1 грудня 2016 року;

- копії шляхового листу трактора №1 от 14.07.16р. та облікового листа тракториста;

- копію щоденника № 1 надходження сільськогосподарської продукції від 14.07.16р.;

- копію облікового листа тракториста № 2 за липень 2016 року;

- копію подорожного листа вантажного автомобіля від 15.07.2016 року;

- копію облікового листа тракториста № 2 за жовтень 2016 року;

- копію подорожного листа вантажного автомобіля від 04.10.2016 року;

- копію листа від 03.11.2016 р. №427Б

з яких вбачається фактичне виконання договору його сторонами у вигляді перерахування фермерським господарством навчальному закладу у липні 2016 року 33336,67грн., здійснення сільськогосподарських робіт Віповідачем-3 у вигляді обробітку ділянки, засівання ячменем, внесення добрів, отримання сільськогосподарської продукції, а також запрошення працівників та студентів навчального закладу прийняти участь в технологічних процесах фермерського господарства.

Відповідач-1 надав до справи матеріали з питання, яким чином використовується спірна земельна ділянка у навчальному процесі (а.с. 149-225 Т.1):

- копію наказу від 21.09.2015 року №41-ОП та сторінок журналу успішності з дисципліни Технологія галузі;

- копію наказу від 28.09.2015 року №42-ОП та сторінок журналу успішності з дисципліни Технологія галузі;

- копію наказу від 01.10.2015 року №43-ОП та сторінки журналу успішності;

- копію наказу від 12.09.2016 року №37-011 та сторінок журналу;

- копію наказу від 19.09.2016 року №40-ОП та сторінки журналу;

- копію наказу від 26.09.2016 року №42-ОП та сторінки журналу;

- копію наказу від 03.10.2016 року №43-ОП та сторінки журналу;

- копію наказу від 20.09.2016 року №41-ОП про проведення екскурсі;

- копію сторінок 1, 3 газети від 12.11.2016 р. №43;

- копію робочої програми з навчальної практики Технологія галузі;

- копії сторінок звітів про проходження навчальної практики;

- Реферат студента ОСОБА_8;

- копію листа СФГ Романцівське від 11.05,2016 року №14/05;

Згідно з наданою коледжем довідкою від 19.12.2016 р. №489 (а.с.225 т.1) у 2015 році коледж отримав за договором грошовий еквівалент частини виробленої продукції за спірним договором на суму 29940,21грн., за 2016 рік - 33336,67грн.

Прокуратура вважає, що спірний договір містить умови, які відповідно до вимог чиненого законодавства підлягали узгодженню з Позивачем, чого зроблено не було, тому на підставі ст.ст.203, 215 ЦК України подав даний позов про визнання його недійсним.

Зважаючи на встановлені обставини, суд керується наступним.

В силу ст.318 ЦК України суб'єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу. Усі суб'єкти права власності є рівними перед законом.

Учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (далі - особи). Учасниками цивільних відносин є: держава Україна, ОСОБА_12 Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб'єкти публічного права (ст.2 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України).

У державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб'єктами (ст.326 ЦК України).

Правові основи управління об'єктами державної власності регулюються Законом України "Про управління об'єктами державної власності". Поняття управління об'єктами державної власності в розумінні даного Закону - це здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб'єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об'єктів, пов'язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Об'єктами управління державної власності є, зокрема, державне майно, яке передане державним комерційним підприємствам (далі - державні підприємства), установам та організаціям (ст.3 вказаного Закону), а субєктами управління обєктами державної власності в даному випадку є центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері управління об'єктами державної власності (ст.4 даного Закону).

Відповідно до п. 20 ч.1 ст. 6 Закону України "Про управління об'єктами державної власності" уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань погоджують підприємствам, установам, організаціям, що належать до сфери їх управління, а також господарським товариствам, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, повноваження з управління корпоративними правами держави яких він здійснює, договори про спільну діяльність, договори комісії, доручення та управління майном, зміни до них та контролюють виконання умов цих договорів.

Згідно з пп. "л" п.18 ч. 2 ст. 5 Закону України "Про управління об'єктами державної власності" порядок укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2012 року №296 затверджений Порядок укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління Майном, який визначив механізм і процедуру укладення такими підприємствами договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном.

Відповідно до приписів пунктів 2, 3 зазначеного Порядку суб'єкт господарювання, що виявив намір укласти договір, подає центральному органові виконавчої влади, до сфери управління якого він належить (далі - орган управління), звернення щодо погодження укладення договору разом з відповідним пакетом документів, а орган управління готує протягом місяця з дня надходження від суб'єкта господарювання звернення щодо погодження укладення договору за погодженням з Мінекономрозвитку, Мінфіном, Фондом державного майна та Мін'юстом відповідний проект рішення Кабінету Міністрів України, до якого додаються:

- звернення суб'єкта господарювання до органу управління щодо погодження укладення договору разом з документами, що передбачені підпунктами 2 - 6 пункту 2 цього Порядку, а також погоджений органом управління проект договору;

- висновок органу управління щодо відсутності встановлених законодавством заборон та обмежень на використання майна суб'єкта господарювання, якщо таке використання передбачається договором;

- висновок органу управління про відповідність галузевим концепціям і програмам розвитку пропозицій суб'єкта господарювання, який планує укласти договір.

Відповідно до пунктів 4, 5 Порядку орган управління подає в установленому порядку на розгляд Кабінету Міністрів України узгоджений проект рішення щодо погодження укладення договору разом з документами, зазначеними в абзацах четвертому - шостому пункту 3 цього Порядку. У разі прийняття Кабінетом Міністрів України рішення про погодження укладення договору орган управління здійснює заходи щодо забезпечення його укладення суб'єктом господарювання відповідно до вимог законодавства.

Копія Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою ЯЯ № 9044035 від 04.10.2010, копія витягу з положення про ОСОБА_1 коледж Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету та копія витягу із статуту Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету (а.с.27-39т.1) свідчать про те, що земельна ділянка площею 34,6 га надана університету, якому підпорядкований коледж, для ведення дослідних і навчальних цілей, а сам університет відноситься до сфери управління Міністерства освіти і науки України як до Уповноваженого органу управління.

Згідно з ч.1 ст.93 Земельного Кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Отже, Відповідач-1 як постійний користувач спірною земельною ділянкою має право безпосередньо володіти та користуватися цією ділянкою, але право розпорядження нею належить власнику земельної ділянки державі в особі Кабінету Міністрів України через Уповноважений орган управління - Міністерство освіти і науки України.

Прийняття планових і управлінських рішень з приводу функціонування і реалізації об'єкта власності, визначення, яким чином застосовувати земельну ділянку належить до правомочності власника щодо розпорядження земельною ділянкою.

Матеріали справи свідчать про те, що Відповідач-1 в особі коледжу уклав договір №1 про спільну діяльність від 07.05.2015 року з Відповідачем-3, пункт 1.3 якого передбачає проведення Відповідачем-3 сільськогосподарських робіт на спірній земельній ділянці та отримання останнім частини виробленої сільськогосподарської продукції в заліковій вазі, вказану в п. 5.3 цього договору.

Укладення даного договору про спільну діяльність, умови якого передбачають фактично розпорядження земельною ділянкою, що знаходиться у сфері управління Позивача, з останнім не погоджувалася жодним чином.

Аргументи Відповідачів про те, що відсутній факт відчуження земельної ділянки та відсутня зміна цільового використання землі судом відхилюється з огляду на те, що право розпорядження передбачає не тільки право на відчуження. Залучаючи до обробітку цієї земельної ділянки іншу юридичну особу, якій право користування цією земельною ділянкою не належить, та надаючи цій особі право на частину врожаю, Відповідач-1 в особі коледжу вчинив дії, які належать саме до права розпорядження цією земельною ділянкою. При цьому Відповідач-1 не отримав у встановленому порядку від держави дозвіл на таке розпорядження земельною ділянкою, чим порушив права власника цієї земельної ділянки, яким є держава.

В силу ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Визнання правочину недійсним є одним із способів захисту порушених цивільних прав та інтересів учасників цивільних відносин в силу ст.16 ЦК України.

Також твердження Відповідачів, що обробіток землі не є користуванням земельною ділянкою, оскільки відсутній складений сторонами договору акт прийому-передачі земельної ділянки, не спростовує факт того, що з дозволу Відповідача-1 саме Відповідач-3 добував і добуває із землі її корисні властивості у вигляді збирання врожаю, що як раз складає суть користування земельною ділянкою.

Заперечення Відповідача-1 про те, що дія Закону України Про управління об'єктами державної власності не поширюється на управління об'єктами власності Українського народу, визначеними частиною першою статті 13 Конституції України, а отже, і не поширюються на правовідносини щодо володіння, користування, розпорядження земельними ділянками державної власності та не регулюють питання укладання договорів про спільну діяльність, предметом яких є земельні ділянки державної власності, судом відхилюються з наступних підстав.

Відповідачем -1 не враховано відмінність правових категорій "землі у значенні певної земельної ділянки, що є об'єктом права власності" і "землі як об'єкта права власності Українського народу". В юридичному значенні земля як об'єкт права власності Українського народу - це розташований над надрами, територіально обмежений кордонами України, цілісний, нерухомий поверхневий шар земної кори, який є основою ландшафту і просторовим базисом держави. Оскільки відповідно до частини 1 статті 5 Конституції України носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ, то за Українським народом як носієм суверенітету і визнається право власності на всю землю в межах адміністративних кордонів Української держави, тобто на територію України. Отже кажучи, "земля як об'єкт права власності Українського народу" є територіально-просторовим базисом держави, об'єктом права державного суверенітету Українського народу, тобто територію держави Україна. Частина 1 статті 13 Конституції України відносячи землю України до об'єктів права власності Українського народу таким чином утверджує суверенітет Українського народу над всією територією (всіма землями) України, визначає територіальну, державно-політичну та міжнародно-правову правосуб'єктність Українського народу.

Земля у значенні певна земельна ділянка, що є об'єктом права власності зовсім інша правова категорія. Так, відповідно до частини 1 статті 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру (ч. 1 статті 79 Земельного кодексу України). Тобто, термін "земля у значенні певна земельна ділянка" є цивільно-правовою, а не публічно-правовою категорією. Земельна ділянка, будучи об'єктом цивільних прав, в тому числі права власності, є цілком відокремленою частиною земної поверхні, що має чітко визначені на місцевості межі, конкретну площу та місце розташування, щодо неї встановлені права власності або користування певних суб'єктів права, інформацію про неї внесено до Державного земельного кадастру, вона може бути об'єктом цивільного обороту, якщо інше щодо певної земельної ділянки не встановлено законом, тощо.

Проаналізувавши положення Конституції України, слід зазначити, що в Конституції України термін земля вживається у двох вказаних вище значеннях, по-перше: земля як об'єкт права власності Українського народу; по-друге: земля у значенні певна земельна ділянка, що є об'єктом права власності громадян, юридичних осіб, держави та територіальних громад (частиною 2 статті 14 Конституції України)

Таким чином, обмежень щодо дії цього Закону по відношенню до управління конкретними земельними ділянками, що перебувають у державній власності, ні сам Закон України Про управління об'єктами державної власності, ні будь-який інший закон не містить.

По-друге, частина 1 статті 3 Закону до об'єктів управління державної власності відносить майно, яке передане державним комерційним підприємствам (державні підприємства), установам та організаціям, державне майно, передане в безстрокове безоплатне користування Національній академії наук України, галузевим академіям наук.

У відповідності до приписів статті 179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки.

Положеннями статті 181 Цивільного кодексу України передбачено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Відтак, земельна ділянка, яка була закріплена за Відповідачем-1 у відповідності до акту постійного користування земельною ділянкою, є складовою частиною визначення майна в розумінні частини 1 статті 3 Закону.

По-третє, на необхідність включення в визначення майна, закріпленого частиною 1 статті 3 Закону й земельних ділянок вказує також той факт, що Порядок укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України, прийнятий на виконання даного Закону, передбачає аналіз центральним органом виконавчої влади, до сфери управління якого він належить, інформації про земельні ділянки, які передбачається використовувати за договором про спільну діяльність.

Аргументи Відповідача-1 про те, що процедура укладення договорів про спільну діяльність не передбачає участь в неї саме державного навчального закладу, оскільки за цією процедурою необхідно надавати для погодження інформацію, якої у даного навчального закладу не може бути, тому що він не займається підприємницькою діяльністю, не отримує прибутків тощо, судом також не приймається як обґрунтовані заперечення з наступних підстав.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2012 року №296 затверджений цією Постановою Порядок визначає механізм укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків (далі - субєкт господарювання), договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном (далі - договір).

Субєкт господарювання, що виявив намір укласти договір, подає центральному органові виконавчої влади, до сфери управління якого він належить, відповідне звернення щодо погодження укладення договору разом з наступними документами

1) попередньо погоджений сторонами проект договору;

2) засвідчені копії статутів (положень) субєкта господарювання та сторони (сторін), з якою (якими) передбачається укласти договір;

3) інформація про субєкта господарювання, зокрема про:

виробничі потужності, обсяг і основну номенклатуру продукції, у тому числі експортної;

кількість робочих місць;

рівень прибутковості за останні три роки, розмір дебіторської та кредиторської заборгованості, у тому числі простроченої;

державну реєстрацію прав власності або користування будинками (спорудами) та земельними ділянками, які передбачається використовувати за договором;

перебування майна, яке передбачається використовувати за договором, в заставі, податковій заставі, оренді, лізингу.

Субєкт господарювання подає також бізнес-план з визначенням етапів, строків, шляхів і засобів виконання договору, джерел його фінансування, впливу результатів укладення договору на фінансовий план субєкта господарювання;

4) інформація про сторону (сторони), з якою (якими) передбачається укласти договір, а саме:

повне найменування сторони;

дані про її державну реєстрацію;

відомості, що підтверджують здатність сторони забезпечити належне виконання своїх договірних зобовязань, зокрема фінансову та професійну спроможність;

5) звіт про оцінку майна, що передбачається використовувати за договором, з висновком про його вартість, визначену на підставі незалежної експертної оцінки із застосуванням бази оцінки, що відповідає ринковій вартості.

Зазначений звіт подається разом з рецензією, що містить позитивний висновок щодо його відповідності вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна або за наявності незначних недоліків, що не вплинули на достовірність оцінки, про відповідність в цілому таким нормативно-правовим актам;

6) обґрунтування способу використання державного майна з відповідними розрахунками.

Досліджуючи зазначені положення, суд враховує, що визначення поняття „субєкт господарювання міститься в положеннях Господарського кодексу України. Зокрема, згідно з частинами 1, 2, 4 і 5 статті 55 ГК України суб'єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Суб'єктами господарювання є, зокрема, господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку. Суб'єкти господарювання реалізують свою господарську компетенцію на основі права власності, права господарського відання, права оперативного управління відповідно до визначення цієї компетенції у цьому Кодексі та інших законах. Суб'єкти господарювання - господарські організації, які діють на основі права власності, права господарського відання чи оперативного управління, мають статус юридичної особи, що визначається цивільним законодавством та цим Кодексом.

Враховуючи наведені положення та норми постанови КМУ від 11 квітня 2012 року №296, суд дійшов висновку, що у справі відсутні обставини, які свідчать про те, що Відповідач-1 не є субєктом господарювання, оскільки він є юридичною особою, зареєстрований у встановленому порядку, має відокремлене майно та є носієм цивільних прав та обовязків. Відсутність прибуткової або будь-якої підприємницької діяльності, на що посилається Відповідач-1, не означає, що навчальний заклад взагалі не здійснює господарчої діяльності із закріпленим за ним майном. До того ж, Відповідач-1 не довів, що він взагалі звертався з будь-яким пакетом документів із зазначенням специфіки своєї діяльності до Позивача з метою погодження спірного договору. Також суд зауважує, що відсутність відповідної сільськогосподарської техніки у Відповідача-1 та нерозуміння з його боку, яким чином слід виконувати встановлену чинним законодавством процедуру узгодження спірного договору, не є підставою для порушення права власника розпоряджатися належним йому майном, яке підлягало реалізації шляхом надання або відмови у наданні відповідного дозволу за вказаною процедурою. Посилання Відповідача-1 також на те, що згідно зі ст.32 Закону України „Про освіту встановлена автономія Вищого навчального закладу на провадження відповідних договорів про спільну діяльність з іншими юридичними особами, суд вважає необґрунтованим з огляду на те, що управління державним майном, якщо воно фактично має місце у договорі про спільну діяльність, має більш вузьку сферу регулювання і регламентується спеціальними нормами, які наведені вище.

Твердження Відповідача-1 про те, що спірний договір не є договором про спільну діяльність, а містить в собі лише елементи різних договорів (змішаний договір), а саме містить умови договору підряду та умови договору про надання послуг, судом відхилюється з огляду на те, що Відповідачем-1 не доведено наявність у спірних правовідносинах істотних умов кожного виду із названих договорів.

Відповідно до статті 1130 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників.

У відповідності до статті 1131 ЦК України умовами договору про спільну діяльність, який укладається у письмовій формі, визначається координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статут виділеного для спільної діяльності майна, їх участь у результатах спільних дій (в тому числі в розподіленні прибутку, отриманого в результаті такої діяльності) та інше.

Відповідно до статті 1132 ЦК України за договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов'язання об'єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети.

Згідно з частиною 1 статті 1133 ЦК України вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі, грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв'язки.

Приписами частини 1 статті 1134 ЦК України встановлено, що внесене учасниками майно, яким вони володіли на праві власності, а також вироблена у результаті спільної діяльності продукція та одержані від такої діяльності плоди і доходи є спільною частковою власністю учасників, якщо інше не встановлено договором простого товариства або законом. Внесене учасниками майно, яким вони володіли на підставах інших, ніж право власності, використовується в інтересах усіх учасників і є їхнім спільним майном.

Укладаючи договір про сумісну діяльність, сторони визначають обов'язок кожної з них щодо внесків, необхідних для досягнення мети сумісної діяльності. Такими внесками можуть бути грошові суми, майно, трудова участь, надання послуг, розробка і забезпечення проектною документацією, тощо.

Так, під час судового розгляду справи сторони договору стверджували про взаємну зацікавленість щодо обробітку спірної земельної ділянки із переданням відповідних знань, передових технологій і досвіду студентам навчального закладу. Залишаючи поза справою обставини навчального процесу, в підтвердження здійснення якого Відповідачем -1 надано відповідні матеріали (а.с.149-225 Т.1):), суд залишає також поза увагою заперечення Прокуратури щодо їх відповідності вимогам чинного законодавства у сфері освіти, оскільки підставами позову і відповідно предметом дослідження у справі є питання дотримання або недотримання при укладенні спірного договору законодавства щодо управління державним майном.

Посилання Відповідача-1 на надання підпорядкованому Міністерству освіти і науки України ДУ „НМЦ„ Агроосвіта статистичних даних про спільну діяльність (а.с.144-145 т.1) не доводить дотримання встановленої законодавством процедури погодження договорів про спільну діяльність та не доводить подальше ухвалення спірного договору власником цього майна.

Визнання правочину недійсним є одним із способів захисту порушених цивільних прав та інтересів учасників цивільних відносин в силу ст.16 ЦК України.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені у статті 203 ЦК України, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 ст. 207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Статтею 215 ЦК України закріплено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Виходячи з положень ст. 215 ЦК України та згідно з п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06 листопада 2009 року, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Як зазначалось вище, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності на укладення договору. Разом з тим, з огляду на специфіку законодавчого регулювання процедури укладення договорів про спільну діяльність державними підприємствами, установами та організаціями, предметом яких є використання держаного майна, перелічені суб'єкти не мають право без спеціального погодження (дозволу) Уповноваженого органу управління здійснювати укладення відповідних договорів.

З огляду на той факт, що Відповідач-1 відповідно до спеціальної процедури укладення договору про спільну діяльність не отримав згоди Міністерства освіти і науки України та Кабінету Міністрів України, у Відповідача-1 були відсутні правові підстави для його укладення і фактичного передання в користування Відповідача-3 державного майна, а відтак і відсутній повний обсяг цивільної дієздатності на таке укладення.

Вивчивши заперечення Відповідача-3 щодо необхідності застосування положень статті 92 Цивільного кодексу України, щодо необхідності застосування правової позиції Верховного Суду України у справі №725/2330/14-ц (постанова Верховного Суду України від 30.11.2016 року) та щодо наявності підстав для застосування судової практики Європейського суду з прав людини у справі "Стретч проти Сполученого Королівства", суд зазначає наступне.

Так, стаття 92 ЦК України встановлює, що юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов'язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Наведені положення регулюють правовідносини представництва від імені юридичної особи. За обставинами справи договір укладений від імені Відповідача-1 і спору щодо представництва саме цієї юридичної особи у справі немає. У постанові Верховного Суду України від 30.11.2016 року у справі №725/2330/14-ц йдеться про укладення договору щодо купівлі-продажу державного майна за дозволом, який був наданий уповноваженою особою за довіреністю, виданою Міністерством оборони України і скасованою на момент укладення договору. Отже, в даній справі оспорювалась законність все ж такі наданого дозволу на відчуження державного майна, і тому ці обставини не є тотожними обставинам у справі, що розглядається. Суд зауважує, що у справі, що розглядається, взагалі відсутнє відповідне звернення сторін за отриманням відповідного дозволу у власника державного майна, договір про спільну діяльність укладений без відома та без ухвалення його умов саме власником цього майна, який єдиний має право розпоряджатися державним майном .

Посилання Відповідача-3 (Селянське (Фермерське) господарство "Романцівське") на те, що він є добросовісною стороною договору, права та інтереси якої не можуть бути в залежності від узгодженості дій державних органів, суд вважає неправомірним. Так, за обставинами справи Відповідач-3 знав про належність земельної ділянки до державної форми власності, управління якої регулюється положеннями Земельного Кодексу України, Законом України Про управління об'єктами державної власності тощо. Наявність у Відповідача-1 - Дніпропетровського Державного аграрно-економічного університету в особі ОСОБА_1 коледжу відповідного дозволу на укладення договору спільної діяльності, яка стосується земельної ділянки державної форми власності, є обставиною, яку Відповідач-3 мав можливість перевірити і переконатися в дотриманні вищевказаних законодавчих актів щодо управління державним майном. Встановлення вищевказаними законодавчими приписами особливого порядку укладення певних видів господарських договорів з державними установами, свідчить про відповідний обов'язок сторін бути обізнаним з його положеннями та неухильно його дотримуватися.

Посилання Відповідача-3 на правову позицію Верховного Суду України у справі №922/796/15 (постанова від 06.04.2016року) судом вивчено і також зазначається, що в даній справі правова позиція цього Суду стосується спору, пов'язаного з перевищенням повноважень представника юридичної особи при укладенні договору, і цей договір тривалий час виконувався даною юридичною особою. Проте, суд знову наголошує на тому, що у справі, що розглядається, представник Відповідача-1 уклав договір в особі коледжу з перевищенням не власних повноважень, а з порушенням правомочності самого Відповідача-1 як юридичної особи, який розпорядився державним майном, не отримавши для цього у встановленому порядку згоди власника цього майна, якого представляє Позивач.

Посилання Відповідача-3 на правову позицію Європейського Суду з прав людини у справі "Стретч проти Сполученого Королівства" (рішення від 24.06.2003 року) суд також не може прийняти як належне обґрунтування заперечень проти позову з наступних підстав. Так, суд не вбачає в обставинах справи наявність саме законних сподівань Відповідача-3 як сторони за договором на отримання можливості ефективно здійснити майнове право. Як зазначалося вище, встановлений Законом порядок управління державним майном є очевидним і обов'язковим для усіх суб'єктів господарювання, які мають намір вчинити правочин щодо державного майна. У зв'язку з цим будь-які сподівання суб'єкта господарювання, які не супроводжуються дотриманням вищевказаного Закону та порушують права власника цього майна, не можуть бути визнані судом законними. Саме порушення прав власника цього майна, який є єдиним, хто має право розпоряджатися майном та остаточно вирішувати, кому надавати майно в користування і які отримувати від цього прибутки, суд вбачає в обставинах цієї справи. Отже, на думку суду, у справі немає формальної неузгодженості дій державних органів, як вважає Відповідач-3.

Враховуючи викладене, суд вважає, що оскаржуваний договір укладений з порушенням вимог чинного законодавства щодо управління державним майном, тому його слід визнати недійсним.

Водночас суд не підтримує правову позицію Позивача, висловлену ним у письмових поясненнях до справи щодо того, що спірний договір є удаваним і приховує фактично оренду землі. Відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Проте, умови договору (пункти 1.1, ,2.1-2.9, 3.1-3.3 договору) та його фактичне виконання свідчить про тісну співпрацю та взаємну зацікавленість сторін в навчальному процесі та узгодження сторонами сільськогосподарських робіт на земельній ділянці. Судом звернуто увагу на надану Відповідачем-1 копію листа Міністерства освіти і науки України (а.с.139 т.1), в якому порушується питання щодо необхідності розробки рекомендацій забезпечення укладення договорів про спільну діяльність відповідно до постанови КМУ від 11.04.2012 року №296. Отже, Позивач не зазначає, чому він взагалі не вбачає в умовах спірного договору спільної діяльності навчального закладу та фермерського господарства, про необхідність якої він стверджує у вказаному листі.

Щодо позовних вимог прокурора про зобов'язання Селянського (Фермерського) господарства "Романцівське" звільнити займану ним земельну ділянку державної форми власності площею 34,600 га, яку воно займає на підставі договору №1 від 07.05.2015р., суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що у даному випадку прокурором не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, чи зайнята фактично на момент подання позову та на момент вирішення спору спірна земельна ділянка Відповідачем-3, до того ж, акт приймання-передачі земельної ділянки між сторонами договору не укладався, даних про розміщення будь-якого майна Відповідача-3 на спірній земельній ділянці у справі немає, у зв'язку з чим вимоги в цій частині позову задоволенню не підлягають.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_1 коледж Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету не є юридичною особою, що виключає його статус як сторони судового процесу в силу ст.21 ГПК України, коледж підлягає виключенню зі складу відповідачів по даній справі.

Судові витрати у справі покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог в порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 4, 32-34, 36, 43, 44, 49, 82-85, 111-28, 116-117 ГПК України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Виключити зі складу відповідачів ОСОБА_1 коледж Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету.

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним договір №1 від 07.05.2015 про спільну діяльність укладений 07.05.2015 між Дніпропетровським державним аграрно-економічним університетом в особі ОСОБА_1 коледжу Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету та Селянським (Фермерським) господарством "Романцівське".

Стягнути з Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету в особі ОСОБА_1 коледжу Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету (51600, Дніпропетровська область, м.Верхньодніпровськ, вул.Дедишка, 1, ) на користь прокуратури Дніпропетровської області (49601, м.Дніпро, пр.Д.Яворницького, 38, ) судовий збір в сумі 1378,00 (одна тисяча триста сімдесят вісім грн. 00 коп.) грн.

В частині позовних вимог про зобов'язання СФГ "Романцівське" звільнити займану земельну ділянку державної форми власності площею 34,600 га, яку воно займає на підставі договору №1 від 07.05.2015 відмовити.

Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання повного тексту рішення і може бути оскаржено протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду

Суддя ОСОБА_13

Повне рішення складено-20.02.17р.