КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2017 р. Справа№ 911/3142/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Жук Г.А.

Мальченко А.О.

секретар Драчук Р.А.

за участю представників:

від позивача не з'явились

від відповідача не з'явились

розглядаючи у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Візит»

на рішення Господарського суду Київської області

від 24.11.2016 (суддя Чонгова С.І.)

у справі № 911/3142/16

за позовом Вишгородського районного споживчого товариства

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Візит»

про стягнення 28 375, 00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 24.11.2016 у справі № 911/3142/16 позов задоволено, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Візит» на користь Вишгородського районного споживчого товариства 28 375, 00 грн. основного боргу, а також 1 450, 00 грн. в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що оскаржуване рішення прийняте за неповного з'ясування та недоведеністю обставин, що мають значення для справи. За твердженнями апелянта, ТОВ «Візит» договір оренди від 01.02.2013 з позивачем ніколи не укладало, даний договір та акти наданих послуг підписано зі сторони відповідача невідомою особою та завірено печаткою, яка призначена для внутрішнього відпуску товарно-матеріальних цінностей. Суд першої інстанції необґрунтовано та безпідставно не взяв до уваги надані відповідачем докази в обґрунтування своїх заперечень, як і відмовив у призначені судової почеркознавчої експертизи тощо.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями, справу № 911/3142/16 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Дикунської С.Я., суддів: Жук Г.А., Мальченко А.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.12.2016 апеляційну скаргу ТОВ «Візит» прийнято до провадження та призначено розгляд справи на 31.01.2017.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.07.2017 розгляд справи відкладено на 21.02.2017 на підставі ст. 77 ГПК України.

В судове засідання представники сторін не з'явились, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки апеляційний господарський суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслали.

Згідно абзацу 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2 цієї ж постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011).

Оскільки явка в судове засідання представників сторін обов'язковою не визнавалась, неявка їх представників не перешкоджає розглядові апеляційної скарги по суті, відтак апеляційний суд вважав за необхідне скаргу розглянути за відсутності цих представників за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню.

Так, Вишгородське районне споживче товариство звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до ТОВ «Візит» про стягнення 28 375,00 грн. заборгованості. В обґрунтування своїх вимог вказувало на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором оренди будівлі, споруди (іншого об'єкта нерухомості) від 01.02.2013, а саме щодо повної та своєчасної сплати орендної плати, відтак просив стягнути з відповідача заборгованість у вище вказаному розмірі.

Заперечуючи проти позову, відповідач вказував на те, що спірний договір підписаний не уповноваженою особою, яка не мала відповідних повноважень від директора ТОВ «Візит» ОСОБА_3 на підписання договору та актів прийому передачі. Крім цього, за твердженнями відповідача, ним виконано свої зобов'язання перед позивачем в повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями.

Як встановлено матеріалами справи, 01.02.2013 між Вишгородським районним споживчим товариством (позивачем, орендодавцем) та ТОВ «Візит» (відповідачем, орендарем) укладено договір оренди будівлі, споруди (іншого об'єкта нерухомості) (далі Договір), за умовами п. 1.1. якого орендодавець передав, а орендар прийняв в операційну оренду основні засоби будівлі кафе «Димерчанка» площею 276м2, що знаходиться за адресою: смт. Димер, вул. Леніна,13А, склад і вартість яких визначено за даними балансу орендодавця станом на 01.02.2013 згідно з актом приймання-передачі основних засобів.

Відповідно до п.2.1 Договору вступ орендаря в користування орендованими основними засобами настає одночасно із підписанням сторонами договору та акту приймання-передачі.

Передача основних засобів в операційну оренду та їх повернення на підставі п. 2.3 Договору здійснюється за актами приймання-передачі основних засобів в операційну оренду.

За умовами п.3.1. Договору сторони погодили, що орендна плата визначається в розмірі 4500грн за місяць за позаквартальним перерахунком орендної плати на індекс інфляції за даними Держкомстату України.

Орендар зобов'язався своєчасно, не пізніше 10 числа поточного місяця і в повному обсязі сплачувати орендодавцю орендну плату, а оплату комунальних послуг та інших платежів здійснювати у 3-денний термін після отримання рахунка орендодавця (п.п. 4.1, 4.1.2 Договору).

Цей Договір діє з 01.02.2013 по 31.12.2013, а в частині обов'язків по розрахунках у разі невиконання їх орендарем та нанесенні збитків орендодавцю до повного проведення розрахунків та відшкодування збитків (п. 6.1.Договору).

Відповідно до п. 6.5. Договору у випадку відсутності заяви однієї із сторін про припинення дії Договору після закінчення його терміну протягом одного місяця він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, що були передбачені Договором.

Згаданий Договір, копію примірника якого позивач долучив до матеріалів справи (а.с.32-33) підписаний зі сторони Вишгородського районного споживчого товариства головою правління ОСОБА_4 та скріплено печаткою товариства, зі сторони ТОВ «Візит» керівником ОСОБА_3 та скріплено печаткою товариства.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України є, зокрема, договори та інші правочини.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Положеннями ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (ст. 6 ЦК України).

Зміст договору на підставі ч. 1 ст. 628 ЦК України становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Таким чином, укладаючи Договір, сторони дійшли згоди щодо усіх істотних умов, погодили взаємні права та обов'язки.

В свою чергу, відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст.33, 34 ГПК України на підтвердження того, що Договір є сфальсифікованим, підписаним зі сторони відповідача невідомою особою, а печатка, якою він скріплений, призначена лише для внутрішнього відпуску товарно-матеріальних цінностей. Не підтверджено відповідачем по справі й факту звернення до правоохоронних органів щодо фальсифікації Договору та визнання його недійсним в судовому порядку. Відтак доводи відповідача (апелянта) в цій частині не заслуговують на увагу.

З огляду на незабезпечення відповідачем явки ОСОБА_3 в судове засідання місцевого суду для відбору зразків її підпису, надання яких органом, що призначив експертизу (судом), вимагає Інструкція про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №53/5 від 08.10.1998, а також надання відповідачем лише копії зразків підписів директора, який працював на день підписання договору, зроблені поза межами судового засідання невідомою для суду особою, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи.

Таким чином, Договір є підставою для виникнення у сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань на підставі ст. ст. 173, 174, 175 ГК України, ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України, згідно ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

Як встановлено матеріалами справи, факт передачі ТОВ «Візит» об'єкту оренди підтверджується актом приймання-передачі основних засобів в операційну оренду від 01.02.2013 (а. с. 34), який підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений їх печатками.

Дослідивши наявні матеріали справи апеляційний суд дійшов висновку, що позивачем належним чином виконано взяті на себе зобов'язання за Договором. Про це свідчить також відсутність претензій з боку відповідача та повідомлень про порушення орендодавцем умов Договору.

За матеріалами справи, на оплату орендних платежів позивачем виставлялися відповідачу рахунки-фактури з посиланням на Договір, а також між сторонами частково були підписані акти прийому-передачі наданих послуг з посиланням на Договір (належним чином завірені копії наявні в матеріалах справи).

Вищезгадані рахунки-фактури з посиланням на них в призначені платежу були частково оплачені відповідачем, що підтверджується банківськими виписками по рахунку позивача, відтак у відповідача утворилась заборгованість по сплаті орендної плати в розмірі 28 375, 00 грн., що й стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

За приписами ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (ст. 193 ГК України).

Зобов'язання на підставі ст. 525, 526 ЦК України має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами Договору розрахунки з орендної плати проводяться не пізніше 10 числа поточного місяця (п. 4.1.2 Договору).

Доводи відповідача щодо відсутності у його заборгованості перед позивачем та сплати орендних платежів на підставі рахунків згідно усної домовленості сторін, відповідно до якої орендна плата на місяць становить 2 500, 00 грн., не заслуговують на увагу, адже вищезгадані рахунки-фактури, які виставлялися відповідачеві, містять посилання на Договір та оплачені останнім лише частково.

Оскільки в спірний період відповідач користувався об'єктом оренди, нарахування орендної плати за цей період є правомірним, адже через несплату коштів у відповідача виникла заборгованість в сумі 28 375, 00 грн.

З огляду на наведене та те, що матеріалами справи підтверджується факт передачі приміщення в оренду відповідачеві, користування ним приміщенням у спірний період та правомірне нарахування позивачем орендної плати за Договором, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 28 375, 00 грн. заборгованості, які доведені позивачем належними та допустимими доказами, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого суду, як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Візит» залишити без задоволення, рішення Господарського суду Київської області від 24.11.2016 у справі № 911/3142/16 - без змін.

Матеріали справи № 911/3142/16 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді Г.А. Жук

А.О. Мальченко