ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2017 р. Справа № 920/773/16

Колегія суддів у складі: г

головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Могилєвкін Ю.О., суддя Барбашова С.В.

при секретарі - Кохан Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, довіреність б/н від 09.08.2016 року

відповідача - не з"явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Лебединська рибоводно-меліоративна станція (вх. № 3427 С/3-12) на рішення господарського суду Сумської області від 30 листопада 2016 року по справі №920/773/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Лебединська рибоводно - меліоративна станція, м. Лебедин Сумської області

до Регіонального відділення Фонду державного майна України, м. Суми

про внесення змін до договору ,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Сумської області від 30.11.2016 року у справі №920/773/16 (колегія суддів у складі головуючого судді Левченка П.І., судді Костенко Л.А., судді Сопяненко О.Ю.) в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю Лебединська рибоводно-меліоративна станція звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Сумської області від 30.11.2016 року у справі №920/773/16 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі заявник посилається на те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм чинного законодавства України і що суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, неправильно та неповно дослідив докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, а також на те, що суд невірно застосував норми як матеріального, так і процесуального права, що потягло за собою неправильне вирішення господарського спору та згідно статті 104 Господарського процесуального кодексу України є підставою для його скасування.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та докази на їх підтвердження, їх юридичну силу, розглянувши доводи апеляційної скарги, письмові докази, долучені до матеріалів справи, встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи та підтверджено в ході апеляційного розгляду справи, 01.06.2000 року між відповідачем (орендодавцем, відповідачем по справі) та Відкритим акціонерним товариством Лебединська рибоводно-меліоративна станція (орендарем, позивачем у справі), правонаступником якого є позивач, був укладений договір оренди державного майна № 160, за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне майно ставки, що знаходяться на балансі Відкритого акціонерного товариства Лебединська рибоводно-меліоративна станція, склад і вартість якого визначено відповідно до акту оцінки, затвердженого наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Сумській області від 17.05.2000 року за № 407 і становить 893966,00 грн.

Сторонами погоджено, що договір діє з 01 червня 2000 року до 01 червня 2005 року (пункт 10.1 договору оренди).

В подальшому строк дії договору оренди неодноразово продовжувався.

Так, 03.11.2015 року сторони уклали договір про внесення змін до договору оренди державного майна від 01.06.2000 року № 160, а саме:

пункту 1.1 договору оренди викладено в такій редакції: 1.1 Орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування структурний підрозділ цілісного майнового комплексу Товариства з обмеженою відповідальністю Лебединська рибоводно-меліоративна станція, склад і вартість якого визначено відповідно до акта оцінки, протоколу про результати інвентаризації та передавального балансу підприємства, складеного станом на 31.08.2015 року, вартість якого за актом оцінки становить 2302663,00 грн. (два мільйони триста дві тисячі шістсот шістдесят три грн. 00 коп.); майна, що передається на утримання або схов орендарю немає; майна, що надається орендареві на умовах кредиту немає; майна, що викупається орендарем немає. (а. с. 84-85).

пункт 10.1 договору оренди викладено в такій редакції: 10.1 Цей договір діє до 01 січня 2018 року включно.

Крім того, сторони узгодили у пункті 10, що до цього договору про внесення змін додається акт оцінки вартості майна структурного підрозділу цілісного майнового комплексу, розрахунок орендної плати.

Листом № 101 від 11.07.2016 року позивач звернувся до відповідача з проханням внести зміни до договору оренди з метою визначення статусу орендованого майна як групи інвентарних обєктів замість цілісного майнового комплексу.

У відповідь, відповідач листом № 11-09-02912 від 14.07.2016 року відмовив позивачеві у зміні статусу орендованого майна.

Позивач вважає, що такі дії відповідача порушують його права та звернувся до суду з даним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог щодо змін до договору за рішенням суду на його вимогу позивач посилається на статтю 188 Господарського кодексу України, згідно якої, у разі, якщо сторони не досягли згоди щодо зміни договору, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Колегія суддів, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, погоджується з висновками, з яких виходив місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваного рішення з наступних підстав.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Предметом спору у даній справі є вимога позивача про внесення змін до пункту 1.1 договору оренди в частині зміни правового статусу орендованого майна.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного Кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини 1 статті 627 Цивільного Кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 628 Цивільного Кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Судом встановлено, що договором сторонами були узгоджені всі істотні умови, зокрема, предмет договору (розділ 1), вартість та порядок оплати орендних платежів (розділ 3 договору), обов'язки сторін (розділи 5,6,7,8 договору), відповідальність сторін (розділ 9 договору), строк дії договору (порядок набрання чинності, дія та умови припинення договору - розділ 10).

Отже, в силу статті 638 Цивільного Кодексу України договір є укладеним.

Відповідно до статті 654 Цивільного Кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до частини 1-4 статті 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Відповідно до частини 1 статті 651 Цивільного Кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 651 Цивільного Кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Системний аналіз положень законодавства дозволяє дійти висновку, що частиною 2 статті 651 Цивільного Кодексу України визначає дві підстави для зміни або розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін:

1) істотне порушення договору другою стороною;

2) інші випадки, встановлені договором або законом.

Ознаками істотного порушення договору відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України є те, що:

1) його наслідком має бути завдання шкоди другій стороні договору;

2) друга сторона договору має значною мірою позбавитись того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Істотне порушення договору є підставою для його зміни лише тоді, коли воно вже відбулося. Отже, визначаючи істотність порушення договору, суд має виходити з того, що як підставу для зміни договору на вимогу однієї сторони закон передбачає не тільки факт порушення умов договору другою стороною, а й обов'язково наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною.

Факт порушення договору і його істотний характер має бути доведений стороною, яка посилається на істотність порушення.

В порушення приписів статті 33, 34 Господарського процесуального кодексу України позивачем не подано суду жодних доказів істотного порушення умов договору другою стороною та, як наслідок, завдання шкоди.

Між тим, одним із загальних принципів цивільного законодавства є принцип свободи договору, який втілюється в положеннях статей 3 та 627 Цивільного кодексу України. Свобода договору включає й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов'язки учасників.

Цивільне законодавство базується на принципі обов'язкового виконання сторонами зобов'язань за договором. За загальним правилом, закріпленим у частини 1 статті 651 Цивільного Кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як свідчать матеріали справи, сторони уклали спірний договір та додаткову угоду саме на тих умовах, які вони визначили і погодили, при цьому, сторони на власний розсуд і самостійно визначили предмет договору. Договір та додаткова угода підписані обома сторонами та скріплені печатками товариств.

Так, пункт 1.1 договору оренди в редакції додаткової угоди визначає, що орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування структурний підрозділ цілісного майнового комплексу Товариства з обмеженою відповідальністю Лебединська рибоводно-меліоративна станція, склад і вартість якого визначено відповідно до акта оцінки, протоколу про результати інвентаризації та передавального балансу підприємства, складеного станом на 31.08.2015 року, вартість якого за актом оцінки становить 2302663,00 грн. (два мільйони триста дві тисячі шістсот шістдесят три грн. 00 коп.); майна, що передається на утримання або схов орендарю немає; майна, що надається орендареві на умовах кредиту немає; майна, що викупається орендарем немає.

Позивач вважає, що формулювання у пункті 1.1 договору предмету оренди, як «цілісний майновий комплекс», є не доречним та таким, що не узгоджується із фактичними обставинами справи.

Проте колегія суддів не погоджується із даними висновками позивач з огляду на наступне.

Визначення цілісного майнового комплексу можна знайти в декількох нормативно-правових актах, а саме у статті 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», постанові КМУ від 10.09.2003 року №1440 «Про затвердження Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» та Наказі ФДМУ від 05.05.2001 року №787 «Про положення про порядок віднесення майна до такого, що включається до складу цілісний майнових комплексів державних підприємств, які не підлягають приватизації, в тому числі казенних підприємств».

Відповідно до Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою КМУ від 10.09.2003 року №1440, об'єкти оцінки у формі цілісного майнового комплексу (цілісний майновий комплекс) - об'єкти, сукупність активів яких дає змогу провадити певну господарську діяльність. Цілісними майновими комплексами є підприємства, а також їх структурні підрозділи (цехи, виробництва, дільниці тощо), які можуть бути виділені в установленому порядку в самостійні об'єкти з подальшим складанням відповідного балансу і можуть бути зареєстровані як самостійні суб'єкти господарської діяльності.

Положенням про порядок віднесення майна до такого, що включається до складу цілісного майнового комплексу державного підприємства, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 29.12.2010 року №1954, цілісний майновий комплекс - об'єкт, сукупність активів якого забезпечує провадження окремої діяльності, що визначає загальнодержавне значення підприємства, на постійній і регулярній основі. Цілісними майновими комплексами можуть бути структурні підрозділи, які в установленому порядку виділяються в самостійні об'єкти.

Наказом ФДМУ від 29.12.2010 року № 1954, зареєстрованим в Мінюсті України 24.01.2011 року за № 109/18847 затверджено Положення про порядок віднесення майна до такого, що включається до складу цілісного майнового комплексу державного підприємства, яким передбачено складання підприємством та затвердження органом, уповноваженим управляти державним майном, переліку майна, що включається до складу цілісного майнового комплексу державного підприємства, яке не підлягає приватизації.

До складу цілісного майнового комплексу входить сукупність активів, що забезпечують конкретну господарську діяльність конкретного підприємства (пункт 29 Методики оцінки майна, затвердженої постановою КМУ від 10.12.2003 року №1891).

В протилежність цілісному майновому комплексу є індивідуально визначене майно, що визначається як інвентарні об'єкти або групи інвентарних об'єктів та інше майно, що може передаватись в оренду окремо як самостійний об'єкт продажу.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що за текстом акту оцінки вартості майна, розрахунку орендної плати (а. с. 86, 89-91, том 1) та пункту 1.1 договору в редакції додаткової угоди вбачається, що сторони узгодили назву обєкта оренди (предмет договору) як структурний підрозділ цілісного майнового комплексу Товариства з обмеженою відповідальністю Лебединська рибоводно-меліоративна станція.

Заперечень до змісту пункту 1.1 відповідач під час укладання додаткової угоди не визначав. Доказів зміни найменування предмету договору оренди на законодавчому рівні, позивач не надав.

Договір оренди та додаткова угода до нього були укладені у повній відповідності до вимог чинного законодавства, щодо дійсності правочинів, що передбачені статтею 203 Цивільного кодексу України.

Правочин укладений між контрагентами у даній справі не містить положень, які б суперечили вимогам чинного законодавства або інтересам сторін, а волевиявлення сторін правочину є вільне і відповідає їхній внутрішній волі, що відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 Цивільного кодексу України, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Волевиявлення та цивільна дієздатність сторін, з огляду на докази наявні в справі, вказують на те, що правочин, був вчинений уповноваженими особами та за наявністю встановленої дієздатності, а відтак правочин є вчиненим та є дійсним.

Стаття 629 ЦК України проголошує принцип обовязковості договору (pacta sunt servanda), тобто цивільне законодавство закріплює принцип непорушності досягнутих сторонами правочину домовленостей, а відтак закріплених у договорі відповідних умов. Стабільність договірних звязків, їх здатність зберігати стійкість в умовах, де змінюються умови господарювання, визнається одним з головних чинників динамічного розвитку ринкових відносин. Стійкість договірних відносин визначає стабільність цивільного обороту в цілому.

Оскільки договір, в який позивач бажає внести зміни, не визнавався недійсним, відповідно до статті 14 Цивільного Кодексу України цивільні обов'язки сторонами виконувались у межах, встановлених договором та актами цивільного законодавства, відповідач не може бути примушений до дій, вчинення яких не є обов'язковим для нього.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів відзначає відсутність належних доказів щодо обставин, передбачених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, які підтверджували б наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Сумської області від 30.11.2016 року у справі №920/773/16 прийняте при належному зясуванні обставин, що мають значення для справи та у відповідності до норм матеріального і процесуального права і відсутні підстави для його скасування, в звязку з чим, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю Лебединська рибоводно-меліоративна станція не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 99, 101, 102, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Лебединська рибоводно-меліоративна станція залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 30.11.2016 року у справі №920/773/16 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Істоміна О.А.

Суддя Могилєвкін Ю.О.

Суддя Барбашова С.В.