КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2017 р. Справа№ 910/8887/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Гончарова С.А.

Михальської Ю.Б.

за участю представників сторін:

від позивача: Нікіташ С.П. - дов. №91 від 09.02.2016р.

Прудивус М.О. - дов. №95 від 10.04.2016р.

від відповідача: Гогітідзе Г.Н. - дов. б/н від 31.07.2015р.

Толкачов Д.І. - дов. б/н від 11.01.2017р.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Роял Парк Туризм Сервісез" (Royal Park Turism Services L.L.C) на рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2016р.

у справі № 910/8887/16 (суддя Нечай О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Роял Парк

Туризм Сервісез" (Royal Park Turism Services L.L.C)

до Дочірнього підприємства "А.Е.Т. Джоін АП!"

про стягнення заборгованості

В судовому засіданні 15.02.2017р. відповідно до ст. ст. 85, 99 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Роял Парк Туризм Сервісез" (Royal Park Turism Services L.L.C) (надалі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Дочірнього підприємства "А.Е.Т. Джоін АП!" (надалі - відповідач) про стягнення заборгованості за договорами від 07.02.2011р. та від 18.02.2014р. в розмірі 3 574 268,00 доларів США.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що за вказаними договорами надав відповідачу послуги на загальну суму 12 708 212,75 доларів США, з яких відповідачем оплачено лише 9 133 943,80 доларів США, у зв'язку з чим просив стягнути з відповідача 3 574 268,00 доларів США заборгованості.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.10.2016р. у справі №910/8887/16 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених в оскаржуваному рішенні, обставинам справи, порушенням судом норм матеріального права та процесуального права, припущенням наявності інших угод або контрактів та безпідставним відхиленням доказів надання відповідачу туристичних послуг.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу позивача 06.12.2016р. передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Гончаров С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.12.2016р. колегією суддів в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 01.02.2017р.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, згідно ст. 69 ГПК України строк розгляду спору продовжувався, у відповідності до ст. 77 ГПК України у справі оголошувалась перерва на 15.02.2017р.

Представники позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 15.02.2017р. підтримали апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній, просили її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову з урахуванням додаткових пояснень у справі.

Представники відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 15.02.2017р. заперечували проти доводів позивача, викладених в апеляційній скарзі, просили залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу та письмових поясненнях у справі.

Відповідно до частини 1 статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ГПК України господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 124 ГПК України визначено, що підсудність справ за участю іноземних суб'єктів господарювання визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов'язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок встановлює Закону України «Про міжнародне приватне право».

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» вибір права - право учасників правовідносин визначити право якої держави підлягає застосуванню до правовідносин з іноземним елементом.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 7 Закону України «Про міжнародне приватне право» право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України. При визначенні права, що підлягає застосуванню, суд чи інший орган керується тлумаченням норм і понять відповідно до права України, якщо інше не передбачено законом.

Судом встановлено, що 07.02.2011р. між Дочірнім підприємством "А.Е.Т. Джоін АП!" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Роял Парк Туризм Сервісез" (Royal Park Turism Services L.L.C) було укладено Угоду про туристичні послуги в Дубай, ОАЕ (надалі - Угода-1).

Відповідно до п. 2.1. Угоди-1 позивач, діючи в якості "Приймаючого туроператора" та керівника наземних вантажно-розвантажувальних робіт, зобов'язався надавати наступні послуги туристам відповідача по отриманню особливих регулярних запитів відповідача за умови строків та наявності, а саме:

- туристичну чи в'їзну візу до ОАЕ відповідно до чинних правил;

- послуги в аеропорту, такі як зустріч, вітання та підтримка при прибутті та відправленні;

- проїзд аеропорт - готель - аеропорт за угодою;

- проживання у готелі;

- екскурсії;

- послуги страхування;

- будь-які інші місцеві послуги чи допомога в разі необхідності.

Згідно п. 2.2 Угоди-1, позивач зобов'язується час від часу надавати опубліковані тарифи на готелі, візи та всі інші послуги на електронну пошту або на веб-сайт.

Відповідно до п.3.2 Угоди-1 відповідач зобов'язався своєчасно та точно надавати позивачеві деталі, що підтверджують будь-які послуги.

Крім того, відповідач зобов'язався виконувати оплату позивачу згідно з умовами, вказаними у статті 4.0 Угоди-1 (п. 3.5 Угоди-1).

Пунктом 4.1 Угоди-1 було передбачено, що відповідач має заздалегідь оплачувати/перерахувати повну суму по рахунку-фактурі позивача за 3 дні до прибуття туристів.

Вказана угода діє протягом 3 років з дати підписання та може бути продовжена за взаємною згодою сторін (п. 5.1. Угоди-1).

Як передбачено пунктами 7.1 та 7.2 Угоди-1, виконання її повинно здійснюватися за законодавством ОАЕ, що застосовується та тлумачиться в Дубаї.

Зазначена Угода-1 підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками підприємств, належним чином завірена копія якої та її переклад міститься у матеріалах справи. Доказів протилежного відповідачем не надано.

У подальшому, 18.02.2014р. між позивачем та відповідачем було укладено Угоду про туристичні послуги в ОАЕ (далі - Угода-2).

Відповідно до п. 2.1. Угоди-2 позивач, діючи в якості "Приймаючого туроператора" та керівником наземних вантажно-розвантажувальних робіт, зобов'язався надавати наступні послуги туристам відповідача по отриманню особливих, регулярних запитів відповідача за умови строків та наявності:

- туристичну чи в'їзну візу до ОАЕ відповідно до чинних правил;

- послуги в аеропорту, такі, як зустріч, вітання та підтримка при прибутті та відправленні;

- проїзд аеропорт - готель - аеропорт за угодою;

- проживання у готелі;

- екскурсії;

- послуги страхування;

- будь-які інші місцеві послуги чи допомога в разі необхідності.

Згідно п. 2.2 Угоди-2 позивач зобов'язується час від часу надавати опубліковані тарифи на готелі, візи та всі інші послуги на електронну пошту або на веб-сайт.

Відповідно до п.3.2 Угоди-2 відповідач зобов'язався своєчасно та точно надавати позивачеві деталі, що підтверджують будь-які послуги.

Крім того, відповідач зобов'язався виконувати оплату позивачу згідно з умовами, вказаними у статті 4.0 Угоди-1 (п. 3.5 Угоди-1).

Пунктом 4.1 Угоди-1 було передбачено, що відповідач має заздалегідь оплачувати/перерахувати повну суму по рахунку-фактурі позивача за 3 дні до прибуття туристів.

Зазначена угода діє протягом 3 років з дати підписання та може бути продовжена за взаємною згодою сторін (п.5.1. Угоди-2).

Пунктами 7.1 та 7.2 Угоди-2 також було передбачено, що її виконання повинно здійснюватися за законодавством ОАЕ, що застосовується та тлумачиться в Дубаї.

Угода-2 підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками підприємств, належним чином завірена копія якої та її переклад міститься у матеріалах справи. Доказів протилежного відповідачем не надано.

Вищезазначені Угода - 1 від 07.02.2011р. та Угода - 2 від 18.02.2014р. є чинними, під сумнів відповідачем в суді першої інстанції не ставились, доказів визнання їх недійсними матеріали справи не містять.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про міжнародне приватне право» у випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин.

Отже, обрання сторонами Угоди-1 та 2 матеріального права емірату Дубай О.А.Е. для застосування до спірних правовідносин є правомірним, і згідно зі статтею 5 Закону України "Про міжнародне приватне право" таке обрання є тим самим випадком, у якому господарський суд має здійснювати застосування норм права інших держав, як це передбачено статтею 4 Господарського процесуального кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у Листі Вищого господарського суду України від 01.01.2009 «Про узагальнення судової практики вирішення господарськими судами окремих категорій спорів за участю нерезидентів».

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач зазначав, що листування між сторонами, у тому числі, обмін заявками відповідача на розміщення туристів в певних готелях та рахунками-фактурами позивача відбувалось електронною поштою.

В подальшому, згідно з твердженням позивача, з 29.04.2013р. у зв'язку з неповною оплатою відповідачем виставлених позивачем рахунків за надані послуги почала формуватись заборгованість, яка була визнана відповідачем в розмірі 1 578 533,00 доларів США, а згодом між сторонами був оформлений графік погашення заборгованості в сумі 3 000 000,00 доларів США.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач зазначає, що надав послуги відповідачу за Угодою-1 та Угодою-2 на загальну суму 12 708 212,75 доларів США. Проте, відповідач сплатив позивачу за надані послуги лише 9 133 943,80 доларів США, а тому заборгованість становить 3 574 268, 00 доларів США.

На підтвердження розміру заборгованості позивачем надані суду належним чином завірені копії інвойсів, кредит ноутів, дебіт ноутів, рахунків-фактур, в тому числі рахунку-фактури № RPT/196307 від 13.04.2016р. на суму 3 574 258,95 доларів США, туристичних ваучерів, списків туристів, висновок експертного дослідження №22/08-24 від 29.08.2016р., листів відповідача про визнання заборгованості та інш.

В свою чергу, відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що вищевказані Угоди 1 та 2 між сторонами не укладались, не підписувались та не виконувались. За доводами відповідача, сторонами укладались та виконувались в спірний період інші угоди, які не є предметом даного спору.

На підтвердження своєї позиції відповідачем було надано суду:

- довідку Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» №11-2/349бм від 15.07.2016р. про стан розрахунків між позивачем та відповідачем за контрактом № 0111/357 від 01.01.2011р.;

- довідку Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» вих. №77-2/16/417 від 12.07.2016р. про стан розрахунків в іноземній валюті між позивачем та відповідачем за контрактом № 0111/357 від 01.01.2011р.;

- довідку Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» вих. №06-44-9989 від 12.07.2016р. про стан розрахунків в іноземній валюті між позивачем та відповідачем за контрактом № 0111/357 від 01.01.2011р.;

- довідку Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» вих. №193-36598 від 07.07.2016 про стан розрахунків між позивачем та відповідачем за контрактом № 37/03/н від 31.03.2014.

Як вбачається з наданих документів, отримані позивачем платежі від відповідача за період з 29.04.2013р. по 13.06.2015р. містять посилання виключно на контракт № 0111/357 та контракт № 37/03/н.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з того, що позивачем не доведено факт існування заборгованості відповідача за угодою-1, позивачем надані платіжні доручення та довідки банку, відповідно до яких відповідачем на користь позивача неодноразово перераховувались кошти згідно призначення платежу на виконання Агентської угоди №0111/357 від 01.01.2011р., у зв'язку з чим висновок експертного дослідження не може вважатись належним доказом наявності у відповідача заборгованості перед позивачем за Угодою-1.

Однак колегія суддів не погоджується з висновками місцевого господарського суду, вважає їх помилковими виходячи з наступного.

Дослідивши зміст укладеної між позивачем та відповідачем Угоди-1 та Угоди-2, колегія суддів вважає, що дані правочини за своєю правовою природою є зовнішньоекономічними договорами про надання послуг.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", зовнішньоекономічний договір (контракт) - матеріально оформлена угода двох або більше суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності та їх іноземних контрагентів, спрямована на встановлення, зміну або припинення їх взаємних прав та обов'язків у зовнішньоекономічній діяльності; зовнішньоекономічна діяльність - діяльність суб'єктів господарської діяльності України та іноземних суб'єктів господарської діяльності, побудована на взаємовідносинах між ними, що має місце як на території України, так і за її межами.

Згідно ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень.

Частиною 1 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання виникають, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать, а відповідно до ст. 181 цього ж кодексу допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень.

Відповідно до статей 638, 639 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідач зобов'язаний сплатити заборгованість не залежно від закінчення строку дії угоди, оскільки відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники, господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. 526 ЦК України.

Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачем в період дії угоди-1 та угоди-2 були виставлені відповідачеві інвойси для оплати наданих туристичних послуг, які містять реквізити ТОВ «Роял Парк Туризм Сервісез» та ДП «А.Е.Т. Джоін АП!», відомості про надані туристичні послуги та їх вартість.

Під час проведення експертного дослідження №22/08-24 від 29.08.2016р., експертом було проведено дослідження зазначених інвойсів, в результаті якого визначено загальну суму виставлених рахунків, в тому числі з розбивкою за вказаними в питаннях періодами. Результати проведеного дослідження зведені в таблиці №1 додатку до висновку.

Встановлено, що загальна сума інвойсів, що були виставлені в період дії угоди від 07.02.2011р. за період, що досліджується з 29.04.2013р. по 17.02.2014р., склала 10 859 708,60 доларів США, а сума інвойсів, які були виставлені ТОВ «Роял Парк Туризм Сервісез» до ДП «А.Е.Т. Джоін АП!» у період дії угоди від 18.02.2014р. з 18.02.2014р. по 13.06.2015р. склала 1 316 571,19 доларів США.

За результатами дослідження Дебіт ноутів на сплату туристичних послуг, наданих ТОВ «Роял Парк Туризм Сервісез» - ДП «А.Е.Т. Джоін АП!», що містять відомості про надані туристичні послуги та їх вартість, експертом визначена їх загальна сума, в тому числі з розбивкою за вказаними в питаннях періодами, а результати проведеного дослідження зведені в таблиці №2 додатку до висновку.

Експертом встановлено, а матеріалами справи підтверджується, що загальна сума Дебіт ноутів, виставлених в період дії угоди від 07.02.2011р. за період, що досліджується з 29.04.2013р. по 17.02.2014р. склала 388 479,00 доларів США., а за період дії угоди від 18.02.2014р. з 18.02.2014р. по 13.06.2015р. склала 143 454,00 доларів США.

Матеріали справи містять також Кредит ноути, складені ТОВ «Роял Парк Туризм Сервісез», відповідно до яких, з урахуванням пояснень представників позивача було зменшено зобов'язання ДП «А.Е.Т. Джоін АП!» за рахунками (Дебіт ноути та Інвойси), що були пред'явлені виконавцем послуг - ТОВ «Роял Парк Туризм Сервісез» замовнику послуг - ДП «А.Е.Т. Джоін АП!» в період з 29.04.2013р. по 13.06.2015р.

Вказані Кредит ноути складені на бланках ТОВ «Роял Парк Туризм Сервісез», містять відомості щодо проведеної господарської операції, суму, на яку коригується раніше сформоване зобов'язання ДП «А.Е.Т. Джоін АП!», а також підписи та печатку ТОВ «Роял Парк Туризм Сервісез».

Відомості з наданих Кредит ноутів зведені в таблицю 3 додатку №1 до висновку.

В результаті дослідження наданих експерту Кредит ноутів встановлено, що загальна сума Кредит ноутів за період з 29.04.2013р. по 17.02.2014р. складає 7 543,00 доларів США; за період 18.02.2014р. по 13.06.2015р. - 900,00 доларів США.

Таким чином, в результаті дослідження документів встановлено, що сума на яку ТОВ «Роял Парк Туризм Сервісез» виставило рахунки (інвойси та Дебіт ноути) ДП «А.Е.Т. Джоін АП!» в період дії угоди від 07.02.2011р. з 29.04.2013р. по 17.02.2014р. за надані туристичні послуги складає 11 248 187,60 доларів США (10 859 708,60 + 388 479,00).

З урахуванням коригування виставлених рахунків, проведеного на підставі наданих Кредит ноутів, що складені за період з 29.04.2013р. по 17.02.2014р. відкориговане значення виставлених рахунків складає - 11 240 644,60 доларів США (11 248 187,60 - 7 543,00).

Також в результаті проведеного дослідження інвойсів і Дебіт ноутів встановлено, що сума на яку ТОВ «Роял Парк Туризм Сервісез» виставило рахунки (інвойси та Дебіт ноути) ДП «А.Е.Т. Джоін АП!», в період дії угоди від 18.02.2014р. з 18.02.2014р. по 13.06.2015р., за надані туристичні послуги складає 1 460 025,19 доларів США (1 316 571,19 + 143 454,00).

З урахуванням коригування виставлених рахунків проведеного на підставі наданих експерту Кредит ноутів, що складені за період з 18.02.2014р. по 13.06.2015р., відкориговане значення виставлених рахунків складає - 1 459 125,19 доларів США (1 460 025,19 - 900,00).

З метою надання відповіді на поставлені питання відносно сум, які ДП «А.Е.Т. Джоін АП!» сплатило ТОВ «Роял Парк Туризм Сервісез», експертом було досліджено наступні платіжні документи: банківські виписки про зарахування коштів на рахунок ТОВ «Роял Парк Туризм Сервісез», які складені на бланку Національного Банку Рас Аль-Хайма, містять відомості щодо проведеної господарської операції, зазначено суму платежу ДП «А.Е.Т. Джоін АП!», зараховану на рахунок ТОВ «Роял Парк Туризм Сервісез».

Результати дослідження банківських виписок зведені в таблиці №4 додатку №1 до висновку.

Крім того, експерту також були надані чеки, якими підтверджується отримання коштів ТОВ «Роял Парк Туризм Сервісез» від ДП «А.Е.Т. Джоін АП!», із зазначенням відомостей про суму та склад операції, номер та дату чека, які підписані та містять печатку ТОВ «Роял Парк Туризм Сервісез»

Відомості відносно сум розрахунків за вказаними чеками зведені в таблицю №4 додатку №1 до висновку.

Наданий чек №000368 від 12.06.2013р., яким підтверджується отримання коштів ТОВ «Роял Парк Туризм Сервісез» від АІR АRАВІА в сумі 249 612,00 доларів США, що підписаний та скріплений печаткою ТОВ «Роял Парк Туризм Сервісез», платником за яким виступає АІR АRАВІА, а не ДП «А.Е.Т. Джоін АП!», не врахований при визначенні сум грошових коштів, які надійшли на рахунки ТОВ «Роял Парк Туризм Сервісез» безпосередньо від ДП «А.Е.Т. Джоін АП!».

В результаті дослідження платіжних документів, відомості яких згруповані в таблиці №4 додатку №1 до висновку встановлено, що в період дії угоди від 07.02.2011р. з 29.04.2013р. по 17.02.2014р. ДП «А.Е.Т. Джоін АП!» за надані туристичні послуги сплатило ТОВ «Роял Парк Туризм Сервісез» кошти в сумі 7 380 887,00 доларів США.

Також підтверджується сума 1 491 500,00 доларів США, яку ДП «А.Е.Т. Джоін АП!» сплатило ТОВ «Роял Парк Туризм Сервісез», в період дії угоди від 18.02.2014р. з 18.02.2014р. по 13.06.2015р. за надані туристичні послуги.

Як вбачається з матеріалів справи та наданих пояснень представниками позивача, станом на 28.04.2013р. по розрахункам між ДП «А.Е.Т. Джоін АП!» та ТОВ «Роял Парк Туризм Сервісез» склалося мінусове сальдо в сумі 52 205,02 дол. США, тобто наявна заборгованість ТОВ «Роял Парк Туризм Сервісез» в зазначеній сумі.

Отже, відомості про вхідне сальдо розрахунків станом на 28.04.2013р. в сумі 52 205,02 доларів США. є заборгованістю ТОВ «Роял Парк Туризм Сервісез» перед ДП «А.Е.Т. Джоін АП!» як вихідні відомості для подальших розрахунків.

Відповідачем вказані обставини справи не оспорювались, належних та допустимих доказів ненадання послуг за спірними угодами 1 та 2 матеріали справи не містять.

З урахуванням вищенаведених результатів дослідження стосовно сум виставлених рахунків (з урахування Дебіт ноутів та Кредит ноутів) експертом було розраховано сальдо взаєморозрахунків сторін станом на 13.06.2015р.

Таким чином, згідно висновку експертного дослідження №22/08-24 від 29.08.2016р., складеного судовим експертом ОСОБА_10 (ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень»), сальдо взаєморозрахунків між ТОВ «Роял Парк Туризм Сервісез» та ДП «А.Е.Т. Джоін АП!» станом на 13.06.2015р., складає 3 776 077,77 доларів США на користь ТОВ «Роял Парк Туризм Сервісез».

З огляду на викладене, матеріалами справи підтверджується заборгованість відповідача перед позивачем у період дії Угоди - 1 від 07.02.2011р. та Угоди - 2 від 18.02.2014р. на заявлену позивачем (апелянтом) суму у розмірі 3 574 268,00 доларів США.

Доводи відповідача, викладені як у відзиві на позов, так і у відзиві на апеляційну скаргу про те, що жодного платежу за Угодою-1 від 07.02.2011р. проведено не було, вказана угода сторонами не виконувалась та не укладалась є необґрунтованими, не узгоджуються з первинними документами, що наявні в матеріалах справи, крім іншого спростовуються висновком експертного дослідження №22/08-24 від 29.08.2016р.

Будь-яких доводів щодо недостатньої ясності чи неповноти висновку судового експерта з цих питань відповідачем ні у відзиві на апеляційну скаргу, ні у письмових поясненнях не наведено та суду не надано.

Колегія суддів критично відноситься до посилань відповідача на те, що ним на користь позивача неодноразово перераховувались кошти на виконання Агентської угоди № 0111/357 від 01.01.2011р., оскільки відповідачем на виконання вказівок колегії суддів не надано оригінал для огляду, а належним чином завірену копію вказаної угоди для долучення до матеріалів справи.

Позивачем заперечується укладення Агентської угоди № 0111/357 від 01.01.2011р. та додатків до неї, копії яких містяться в матеріалах справи (а.с.188-193, т.63), і які надійшли від АТ «БМ Банк».

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що позивач використовує печатку з написом «Royal Park Turism Services L.L.C» з обов'язковим зазначенням назви фірми також арабською мовою, угоди-1 та 2 містять саме такий відбиток печатки позивача, усі надані позивачем належним чином завірені копії первинних документів містять також саме такий відбиток печатки позивача.

Натомість, копія агентської угоди № 0111/357 від 01.01.2011р. та додатків до неї, містить відбиток печатки від імені Royal Park Turism Services L.L.C без зазначення назви позивача також арабською мовою і фактично без будь-яких досліджень можна дійти висновку про невідповідність відбитку печатки позивача, що використовується ним при здійсненні господарської діяльності.

Аналогічна ситуація і з копією контракту №37/03/н від 31.03.2014р., що надійшла від АБ «Південний». Позивач заперечує укладення такої угоди, а відбиток печатки від імені Royal Park Turism Services L.L.C не містить зазначення назви позивача також арабською мовою.

На виконання вказівок колегії суддів відповідачем не надано оригінал контракту №37/03/н від 31.03.2014р. для огляду, а належним чином завірену копію для долучення до матеріалів справи.

Позивач зазначає щодо банківських виписок, в призначенні платежу яких відповідачем зазначено «CONT. 0111 357 DD 01/01/11», що таке посилання було здійснено відповідачем в односторонньому порядку, що саме мав на увазі відповідач позивач не уточнював і зараховував кошти в рахунок оплати за надані послуги за Угодою від 07.02.2011р.

Стосовно заперечень відповідача щодо заявленого розміру заборгованості в сумі 3 574 268 дол. США, оскільки позивач не врахував окремі платежі, здійсненні ДП «А.Е.Т. Джоін АП!» на користь ТОВ «Роял Парк Туризм Сервісез» та наявність переплати в сумі 640 528, 40 доларів США, колегія суддів також оцінює критично, оскільки твердження про наявність інших неврахованих платежів є недоведеним, представники відповідача не надали суду власного контррозрахунку щодо суми отриманих туристичних послуг та їх оплати, належних письмових доказів про наявність не врахованих платежів, в межах заявленого позивачем періоду, відповідачем також не надано.

Заперечення представників відповідача проти письмових доказів позивача, які свідчать про визнання ДП «А.Е.Т. Джоін АП!» боргу в розмірі 1 578 553,00 дол. США та 3 000 000,00 дол. США, а саме вважають, що офіційний лист відповідача від 09.09.2013р. та угоди від 24.12.2013р. підписані зі сторони ДП «А.Е.Т. Джоін АП!» особами з перевищенням повноважень, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки офіційний лист від 09.09.2013р. (сума боргу 1 578 553 дол. США) підписаний генеральним директором ДП «А.Е.Т. Джоін АП!» ОСОБА_11 та скріплений печаткою підприємства.

Угода від 24.12.2013р. (сума боргу 3 000 000, 00 дол. США), підписана ОСОБА_12, який зазначений як комерційний директор ДП «А.Е.Т. Джоін АП!».

Крім того, в суді першої інстанції відповідач не заперечував проти вказаної угоди та листа з підстав неповноважності осіб, які їх підписали.

При цьому, у судовому засіданні апеляційного суду позивач зазначав, що ТОВ «Роял Парк Туризм Сервісез» не отримувало від ДП «А.Е.Т. Джоін АП!» будь-яких письмових повідомлень щодо відсутності повноважень, чи їх перевищення окремими особами під час підписання листа від 09.09.2013р.(а.с.19, т.1) та угоди від 24.12.2013р.(а.с.23, т.1).

Крім того, відповідачем не надано жодних доказів того, що ДП «А.Е.Т. Джоін АП!» зверталося до правоохоронних органів із заявою про вчинення ОСОБА_12 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 358 КК України, у зв'язку із тим, що він, не будучи службовою особою ДП «А.Е.Т. Джоін АП!» підписав угоду від 24.12.2013р., яка має юридичне значення та підтверджує, крім іншого, зобов'язання ДП «А.Е.Т. Джоін АП!» перед ТОВ «Роял Парк Туризм Сервісез» на суму 3 000 000, 00 дол. США.

Вказані обставини дають підстави вважати, що ОСОБА_12 був уповноваженим бенефеціаром та генеральним директором ДП «А.Е.Т. Джоін АП!» ОСОБА_11 на підписання угоди від 24.12.2013р.

Посилання відповідача на відсутність у справі підписаних актів наданих послуг, відповідно і відсутність підстав для їх оплати, не ґрунтується на матеріалах справи, оскільки підписання актів наданих послуг не було передбачено сторонами в Угодах-1 та 2, а п.4.1 вказаних Угод було передбачено лише оплату відповідачем повної суми наданих позивачем послуг за 3 доби до прибуття туристів.

Претензія позивача від 13.04.2016р. з балансом розрахунків у період з 29.04.2013р.-13.06.2015р.(а.с.25-32, т.1) та рахунок фактура від 13.04.2016р. на суму 3 574 268, 95 доларів США отримані відповідачем, що ним не заперечується, однак залишені без відповіді та задоволення.

За таких обставин, оскільки відповідачем доказів належного виконання своїх зобов'язань саме за Угодами-1, 2 (що вбачається зі змісту позовної заяви та усіх наданих позивачем пояснень у справі), щодо сплати коштів в повному розмірі за надані послуги не надано, колегія суддів вважає, що заборгованість відповідача перед позивачем у заявленому позивачем розмірі 3 574 258,95 доларів США (меншому від визначеного експертом у висновку експертного дослідження №22/08-24 від 29.08.2016р., оскільки колегія суддів не вправі виходити за межі позовних вимог) підтверджується наявними у матеріалах справи належними та допустимими доказами.

З огляду на викладене, висновок місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позову ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального та процесуального права.

Вказані порушення визнаються колегією суддів беззаперечною підставою для скасування оскаржуваного рішення місцевого господарського суду з одночасним ухваленням нового, у відповідності до вимог чинного матеріального та процесуального права про задоволення позову.

Статтею 104 ГПК України встановлено, що підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є, зокрема, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, з підстав, викладених у ній, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - скасуванню, з прийняттям у відповідності до п.2 ч.1 ст.103 ГПК України нового рішення про задоволення позову.

У відповідності до ст.49 ГПК України у зв'язку із задоволенням позову та апеляційної скарги позивача, судовий збір за подання позову та апеляційної скарги покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4-1, 4-2, 4-3, 4-7, 33, 34, 43, 49, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Роял Парк Туризм Сервісез" (Royal Park Turism Services L.L.C) на рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2016р. у справі №910/8887/16 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2016р. у справі №910/8887/16 скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

4. Стягнути з Дочірнього підприємства "А.Е.Т. Джоін АП!" (02121, м. Київ, Харківське шосе, 201-203, корпус 2-А; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Роял Парк Туризм Сервісез" (Royal Park Turism Services L.L.C) (код 561341090, адреса: абонентська скринька 26475, Об'єднані Арабські Емірати, Дубай) 3 574 268,00 доларів США заборгованості, 206 700,00 грн. судового збору за подання позовної заяви, 227 370,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати накази.

6. Матеріали справи №910/8887/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді С.А. Гончаров

Ю.Б. Михальська