ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2017 р. Справа № 31/160(29/170(6/77-5/100)

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії суддів:

головуючий суддя Гриців В.М., суддів Давид Л.Л., Кордюк Г.Т.

при секретарі судового засідання Швець О.В.

за участі арбітражного керуючого Надлонка А.І., представників: апелянта Гончарова Д.О., кредитора Петришина П.М., Федулова Ю.В.

у відкритому судовому засіданні розглянув апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи» на ухвалу Господарського суду Львівської області від 08 лютого 2016 року по справі №31/160 (29/170(6/77-5/100) про банкрутство закритого акціонерного товариства «Завод комунального транспорту»

ВСТАНОВИВ:

Господарський суд Львівської області ухвалою від 22 травня 2006 року порушив провадження у справі про банкрутство закритого акціонерного товариства «Завод комунального транспорту» () на загальних підставах, визначених ст. 11 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в чинній на той час редакції).

До проведення 07 травня 2006 року державної реєстрації нової редакції статуту закрите акціонерне товариство «Завод комунального транспорту» () було створене і називалось закрите акціонерне товариство «Львівський автомобільний завод» () (т.1, а.с.147-150).

Суд ухвалою від 21 вересня 2006 року затвердив реєстр вимог кредиторів закритого акціонерного товариства «Завод комунального транспорту».

Справа неодноразово розглядалась судами апеляційної і касаційної інстанцій.

Постановою від 20 лютого 2014 року Господарський суд Львівської області визнав банкрутом закрите акціонерне товариство «Завод комунального транспорту» (), увів ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначив арбітражного керуючого Надлонка Андрія Івановича.

Повідомлення про визнання закритого акціонерного товариства «Завод комунального транспорту» банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури оприлюднено на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України 05 березня 2014 року, № 1360.

25 січня 2016 року арбітражний керуючий Надлонок А.І. подав Господарському суду Львівської області клопотання, у якому з посиланням на Інформаційний лист Вищого господарського суду України від 26 грудня 2013 року №01-06/1862/2013 просив суд затвердити реєстр вимог кредиторів закритого акціонерного товариства «Завод комунального транспорту» станом на 20 січня 2016 року.

Господарський суд Львівської області (суддя Артимович В.М.) ухвалою від 08 лютого 2016 року у справі №31/160 (29/170(6/77-5/100) задовольнив клопотання ліквідатора Надлонка А.І. та затвердив реєстр вимог кредиторів закритого акціонерного товариства «Завод комунального транспорту», за виключенням грошових вимог відкритого акціонерного товариства "Маріуполь Авто", державного підприємства з обслуговування повітряного руху України (Украерорух), публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЕМ Металопром", відкритого акціонерного товариства "ЛАЗ Інструмент", відкритого акціонерного товариства "ГАЗ Авто" та закритого акціонерного товариства "Птахокомбінат "Дніпровський", а саме:

1. Вимоги першої черги на суму 25789,84 грн.:

1.1. Публічне акціонерне товариство „Райффайзен Банк Аваль" - 1218,00 грн. (витрати на оплату судового збору);

1.2. Публічне акціонерне товариство „Український професійний банк" - 1218,00 грн. (витрати на оплату судового збору);

1.3. Публічне акціонерне товариство „Державний експортно-імпортний банк України" - 1218,00 грн. (витрати на оплату судового збору);

1.4. Заборгованість перед державним бюджетом зі сплати судового збору в розмірі 1218,00 грн. за подання заяви Управлінням Пенсійного фонду України у Галицькому районі м. Львова про визнання грошових вимог;

1.5. Заборгованість перед державним бюджетом зі сплати судового збору в розмірі 1218,00 грн. за подання заяви Державною екологічною інспекцією у Львівській області про визнання грошових вимог;

1.6. Заборгованість перед державним бюджетом зі сплати судового збору в розмірі 1218,00 грн. за подання заяви Львівським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України про визнання грошових вимог;

1.7. Заборгованість перед державним бюджетом зі сплати судового збору в розмірі 1218,00 грн. за подання заяви Державною податковою інспекцією у Сихівському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання грошових вимог;

1.8. Заборгованість перед державним бюджетом зі сплати судового збору в розмірі 1218,00 грн. за подання заяви Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Львові про визнання грошових вимог;

1.9. Витрати на оплату судового збору - 5125,00 грн.;

1.10. Заробітна плата фізичної особи ОСОБА_6 - 10920,84 грн.

2. Вимоги другої черги на суму 5975188,97 грн.

2.1. УПФ України у Галицькому районі м.Львова 4631178,42 грн.

2.2. ОСОБА_7 - 3204,40 грн.

2.3. ОСОБА_8 - 23813,73 грн.

2.4. ОСОБА_9- 6673,38 грн.

2.5. Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Львові - 1201121,58 грн.

2.6. Державна податкова інспекція у Сихівському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області - 109197,46 грн.

3. Вимоги третьої черги на суму 359915802,49 грн.

3.1. Державна податкова інспекція у Сихівському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області - 359915802,49 грн. (основний борг).

4. Вимоги четвертої черги на суму 212152150,43 грн.

4.1. Публічне акціонерне товариство „Райффайзен Банк Аваль" - 8714,53 грн.

4.2. Публічне акціонерне товариство „Український професійний банк" - 108159,13 грн.

4.3. Державна екологічна інспекція у Львівській області - 417259,19 грн.

4.4. Відкрите акціонерне товариство "Запоріжкокс" - 289242,34 грн.

4.5. Дочірнє підприємство "Фесто" - 2337522,88 грн.

4.6. Фірма "DRAF 4 M" d.o.o - 287957,08 грн.

4.7. Товариство з обмеженою відповідальністю "Кроно Україна" - 206318,00 грн.

4.8. Дочірнє підприємство "Проектний інститут "Львівський промбудпроект" Державного публічного акціонерного товариства "Будівельна компанія "Укрбуд" - 23272,46 грн.

4.9. Приватне підприємство виробничо технічна фірма "Укрінтерм" - 42910,96 грн.

4.10. Публічне акціонерне товариство "Одеський нафтопереробний завод"- 132694,05 грн.

4.11. Товариство з обмеженою відповідальністю "Форум Плюс" - 213,00 грн.

4.12. Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Газ-авто" - 100197,89 грн.

4.13. Товариство з обмеженою відповідальністю "Мин Транс Комплект" - 230169,76 грн.

4.14. Товариство з обмеженою відповідальністю "Альцест Інструменти" - 65605,50 грн.

4.15. Приватне підприємство Фірма "Ураган" - 36608,75 грн.

4.16. Закрите акціонерне товариство "Агроконцерн" - 45433,77 грн.

4.17. Відрите акціонерне товариство "Сан Інтербюро України" - 189920,38 грн.

4.18. Відрите акціонерне товариство "Пневматика" - 13383,05 грн.

4.19. Товариство з обмеженою відповідальністю "Лаки Плюс" - 204580,82 грн.

4.20. Відкрите акціонерне товариство "Авдіївський коксохімічний завод" - 236046,80 грн.

4.21.Відкрите акціонерне товариство "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" - 892710,88 грн.

4.22. Дочірнє підприємство "Сіменс Україна" - 131571,41 грн.

4.23. Головне управління Міністерства надзвичайних ситуацій України в Львівській області - 146044,00 грн.

4.24. Відкрите акціонерне товариство "Укртелеком" - 19690,63 грн.

4.25. Спільне українсько-німецьке підприємство у формі Товариства з обмеженою відповідальності "Вебасто Електрон" - 1150736,99 грн.

4.26. Товариство з обмеженою відповідальнісю "Фірма "Хімтехнопласт" - 307774,63 грн.

4.27. Спільне українсько-німецьке підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальнісю "Автомобільний дім Львів" - 197120,00 грн.

4.28. Товариство з обмеженою відповідальнісю "Кнорр Бремзе" - 984910,83 грн.

4.29. Закрите акціонерне товариство "Трансбус" - 149020800,00 грн.

4.30. Закрите акціонерне товариство "Проммонтаж СУ-27" - 275944,07 грн.

4.31. Відрите акціонерне товариство "Стрий Авто" - 1032140,68 грн.

4.32. Відкрите акціонерне товариство "Металургійний комбінат "Азовсталь" - 665550 грн.

4.33. Дочірнє підприємство "Чорнобильське монтажне управління" відкритого акціонерного товариства "Південтеплоенергомонтаж" - 324324,41 грн.

4.34. Товариство з обмеженою відповідальністю "Строймаш плюс" - 5025923,95 грн.

4.35. Закрите акціонерне товариство "Київбудінвест" - 310037,61 грн.

4.36. Товариство з обмеженою відповідальністю „Техгазкомплект" - 46690660,00 грн.

6. Вимоги шостої черги на суму 99228478,54 грн. (неустойка, штраф, пеня):

6.1. Публічне акціонерне товариство „Райффайзен Банк Аваль" - 1306328,64 грн.

6.2. Публічне акціонерне товариство „Український професійний банк"- 885714,26 грн.

6.3. Львівське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України - 1990,00 грн.

6.4. Управління Пенсійного фонду України у Галицькому районі м.Львова 535098,93 грн.

6.5. Державна податкова інспекція у Сихівському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області- 94166779,81 грн.

6.6. Відкрите акціонерне товариство "Запоріжкокс" - 17158,50 грн.

6.7. Товариство з обмеженою відповідальністю "Кроно Україна" - 11424,00 грн.

6.8. Закрите акціонерне товариство "Лисичанська нафтова інвестиційна компанія" - 620056,44 грн.

6.9. Публічне акціонерне товариство "Одеський нафтопереробний завод" - 9838,50 грн.

6.10. Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Газ-авто" - 5051,02 грн.

6.11. Товариство з обмеженою відповідальністю "Мин Транс Комплект" - 4782,25 грн.

6.12. Приватне підприємство Фірма "Ураган" - 1531,06 грн.

6.13. Закрите акціонерне компанія "Агроконцерн"- 930,00 грн.

6.14. Відкрите акціонерне товариство "САН Інтербюро України" - 15647,40 грн.

6.15. Товариство з обмеженою відповідальністю "Лаки Плюс" - 20043,45 грн.

6.16. Відкрите акціонерне товариство "Авдіївський коксохімічний завод" - 20647,10 грн.

6.17. Відкрите акціонерне товариство "Південний гірничозбагачувальний комбінат" - 122634,00 грн.

6.18. Дочірнє підприємство "Сіменс Україна" - 9891,40 грн.

6.19. Товариство з обмеженою відповідальнісю "Кнорр Бремзе" - 49245,51 грн.

6.20. ОСОБА_12 - 1423686,27 грн.

Окремо внесені до реєстру вимоги кредиторів, які забезпечені заставою майна боржника:

- Публічне акціонерне товариство „Райффайзен Банк Аваль" на суму 7496614,86 грн.;

- Публічне акціонерне товариство „Державний експортно-імпортний банк України" на суму 58698649,20 грн.;

Кредиторські вимоги, що не є конкурсними та погашаються у шосту чергу:

- Публічне акціонерне товариство "Львівобленерго" - 25367,85 грн.;

- Львівське міське комунальне підприємство "Львівводоканал" - 1176710,39 грн.;

- Публічне акціонерне товариство "Укргідроенерго" - 99328,46 грн.

Суд першої інстанції вказав на тривалість судової процедури розпорядження майном боржника, зміни у складі кредиторів та дійшов висновку про затвердження реєстру вимог кредиторів ЗАТ «Завод комунального транспорту». При цьому, суд констатував, що не підлягають включенню в реєстр вимог кредиторів грошові вимоги ВАТ "Маріуполь Авто", Державного підприємства з обслуговування повітряного руху України (Украерорух), ПАТ "Укрсоцбанк", ТзОВ "ВЕЕМ Металопром", оскільки, грошові вимоги цих кредиторів погашені. Крім того, у реєстр вимог кредиторів не підлягають включенню вимоги кредиторів ВАТ "ЛАЗ Інструмент", ВАТ "ГАЗ Авто" та ЗАТ "Птахокомбінат "Дніпровський", оскільки, згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань названі юридичні особи виключені у зв'язку з їх ліквідацією.

Також, суд ухвалою від 08 лютого 2016 року змінив з першої на четверту черговість погашення грошових вимоги ТзОВ "Техгазкомплект". Однак, Львівський апеляційний господарський суд постановою від у цій частині скасував ухвалу Господарського суду Львівської області від 08 лютого 2016 року та прийняв нове рішення обліковувати у реєстрі вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Техгазкомплект» на суму 46690660,00 грн., які забезпечені заставою майна боржника. Постанова набрала законної сили.

Суд керувався приписами статей 37-48 та перехідними положеннями Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції, чинній з 19 січня 2013 року.

Апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду Львівської області від 08 лютого 2016 року подало товариство з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи», просить скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 08 лютого 2016 року у справі №31/160 (29/170(6/77-5/100) та винести ухвалу, якою включити до реєстру вимог кредиторів закритого акціонерного товариства «Завод комунального транспорту» вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи» () у розмірі 20041294,56 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи» стверджує, що є кредитором закритого акціонерного товариства «Завод комунального транспорту» у сумі 20041294,56 грн. на підставі договору про відступлення права вимоги, укладеного 13 грудня 2006 року акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» з товариством з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи» та акта приймання-передачі документів від 27 грудня 2006 року. ПАТ «Укрсоцбанк» листом від 25 серпня 2015 року повідомив суд про погашення заборгованості ЗАТ «Завод комунального транспорту» згідно договору відступлення права вимоги від 13 грудня 2006 року та надав копію цього договору.

Виходячи із положень ст.512 ЦК України, ст.21 закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», ст.25 ГПК України вважає, що суд першої інстанції «…розглядаючи питання кредиторських вимог ПАТ «Укрсоцбанк», повинен був залучити ТОВ «Львівські автобусні заводи» до участі у справі про банкрутство ЗАТ «Завод комунального транспорту» у зв'язку із передачею банком ТОВ «Львівські автобусні заводи» права вимоги до ЗАТ «Завод комунального транспорту», так як розгляд цього питання безпосередньо стосується прав та обов'язків ТОВ «Львівські автобусні заводи»».

Про розгляд справи учасникам у справі про банкрутство повідомлено належним чином. З метою перевірки законності і обґрунтованості оскарженої ухвали суд відкладав розгляд справи, оголошував перерви у судових засіданнях.

У судовому засіданні представник апелянта товариства з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи» апеляційну скаргу підтримав, просить задовольнити. Повідомив, що ТОВ «Львівські автобусні заводи» не зверталось до суду із заявою про заміну кредитора, проте згідно листа ПАТ «Укрсоцбанк» від 25 серпня 2015 року суд мав усі підстави для застосування процесуального правонаступництва і визнання ТОВ «Львівські автобусні заводи» кредитором ЗАТ «Завод комунального транспорту».

Також, на запитання суду представник апелянта підтвердив, що просить скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 08 лютого 2016 року у справі №31/160 (29/170(6/77-5/100) повністю. У контексті вказаного представник апелянта не зміг пояснити і обґрунтувати апеляційної скарги в частині винести ухвалу, якою включити до реєстру вимог кредиторів ЗАТ «Завод комунального транспорту» вимоги ТОВ «Львівські автобусні заводи» () у розмірі 20041294,56 грн.

Арбітражний керуючий Надлонок А.І. апеляційну скаргу заперечив, вважає таку безпідставною і незаконною. Пояснив, що з огляду на тривалість судової процедури розпорядження майном боржника та частковим погашенням вимог кредиторів на стадії розпорядження майном боржника за рахунок відчуження майна боржника та з урахуванням інших обставин виникла необхідність затвердження реєстру вимог кредиторів у ліквідаційній процедурі ЗАТ «Завод комунального транспорту».

Суд апеляційної інстанції констатує, що ухвала Господарського суду Львівської області від 08 лютого 2016 року у цій справі була предметом розгляду Львівського апеляційного господарського суду у частині зміни з першої на четверту черговості погашення грошових вимоги ТзОВ "Техгазкомплект".

Львівський апеляційний господарський суд постановою від 20 липня 2016 року скасував ухвалу Господарського суду Львівської області від 08 лютого 2016 року у справі №31/160 (29/170(6/77-5/100) в частині пункту « 4.36.» затвердженого реєстру вимог кредиторів та прийняти в цій частині нове рішення обліковувати у реєстрі вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Техгазкомплект» на суму 46690660,00 грн., які забезпечені заставою майна боржника. Постанова набрала законної сили.

Тому в означеній частині ухвала Господарського суду Львівської області від 08 лютого 2016 року не підлягає повторному перегляду судом апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

За змістом ст. 106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Львівський апеляційний господарський суд заслухав пояснення представників, арбітражного керуючого Надлонка А.І., розглянув апеляційну скаргу, матеріали справи і вважає, що у задоволенні апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи» на ухвалу Господарського суду Львівської області від 08 лютого 2016 року у справі №31/160 (29/170(6/77-5/100) слід відмовити з таких підстав.

Конституцією України (частина 2 статті 6, частина 2 статті 19) встановлено обов'язок органів судової влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

За приписами статей 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 4-1 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

У силу пункту 1-1 Прикінцевих і перехідних положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції Закону № 4212-УІ від 22 грудня 2011 року, чинній з 19 січня 2013 року), положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

З урахуванням дати визнання банкрутом закритого акціонерного товариства «Завод комунального транспорту» і уведення ліквідаційної процедури (20 лютого 2014 року) застосуванню підлягають положення закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції Закону № 4212-УІ від 22 грудня 2011 року).

Статтею 21 закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" урегульовано питання правонаступництва. Установлено, що у разі вибуття чи заміни кредитора у справі про банкрутство господарський суд за заявою правонаступника або іншої особи, яка бере участь у справі, здійснює заміну такої сторони на будь-якій стадії провадження у справі її правонаступником. Усі дії, вчинені у справі про банкрутство до вступу у справу правонаступника, обов'язкові для нього так само, як вони були обов'язкові для особи, яку правонаступник замінив.

Названа норма закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" чинна з 19 січня 2013 року, така є загальною і повинна застосовуватись в усіх судових процедурах банкрутства, у тому числі й у ліквідаційній процедурі.

Відповідно до вимог статті 25 ГПК України (в редакції Закону України від 12 травня 2011 року N 3329-VI, чинній з 12 червня 2011 року) у разі припинення діяльності суб'єкта господарювання шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов'язкові для нього так само, як вони були обов'язкові для особи, яку правонаступник замінив. Про заміну або про відмову заміни сторони чи третьої особи її правонаступником господарський суд виносить ухвалу.

До набрання чинності Закону України від 12 травня 2011 року N 3329-VI стаття 25 ГПК України передбачала процесуальне правонаступництво на будь-якій стадії судового процесу лише у разі вибуття однієї з сторін у спірному або встановленому рішенням господарського суду правовідношенні внаслідок реорганізації підприємства чи організації.

Предметом апеляційного оскарження є ухвала Господарського суду Львівської області від 08 лютого 2016 року у справі №31/160 (29/170(6/77-5/100), якою суд у ліквідаційній процедурі затвердив реєстр вимог кредиторів закритого акціонерного товариства «Завод комунального транспорту».

Слід зазначити, що суд уже затверджував реєстр вимог кредиторів ЗАТ «Завод комунального транспорту». А саме, Господарський суд Львівської області ухвалою від 21 вересня 2006 року (на стадії розпорядження майном боржника) затвердив реєстр вимог кредиторів закритого акціонерного товариства «Завод комунального транспорту». Зокрема, у першу чергу реєстру вимог кредиторів закритого акціонерного товариства «Завод комунального транспорту» було включено вимоги Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» у сумі 20041294,56 грн., які забезпечені заставою (іпотекою) майна боржника (т.3, а.с.108-111).

А більш, ніж через сім років місцевий господарський суд постановою від 20 лютого 2014 року визнав банкрутом закрите акціонерне товариство «Завод комунального транспорту» (), увів ліквідаційну процедуру, призначив ліквідатора банкрута.

Повідомлення про визнання закритого акціонерного товариства «Завод комунального транспорту» банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури оприлюднене на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України 05 березня 2014 року, № 1360.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи» (апелянт) не зверталось до Господарського суду Львівської області ні в судовій процедурі розпорядження майном боржника, ні в ліквідаційній процедурі із заявою з грошовими вимогами до боржника, чи із заявою про заміну кредитора Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» перейменованого на публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» на товариство з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи».

Немає у матеріалах справи й заяви акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» про заміну кредитора у зобов'язанні у зв'язку із відступленням права вимоги. У подальшому публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» теж не зверталось до суду першої інстанції із заявою про заміну кредитора на товариство з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи».

Господарський суд Львівської області ухвалами від 25 березня 2015 року, від 16 квітня 2015 року зобов'язував ПАТ «Укрсоцбанк» надати відомості про кредиторську заборгованість ЗАТ «Завод комунального транспорту» станом на 25 березня 2015 року та докази погашення такої заборгованості, якщо заборгованість погашена. А ухвалою від 13 травня 2015 року суд зобов'язав ПАТ «Укрсоцбанк» надати документи, що підтверджують погашення кредиторських вимог ПАТ «Укрсоцбанк» в розмірі 20041294,56 грн., як вимог першої черги, що забезпечені заставою, та документи на підставі яких була припинена іпотека ЗАТ «Львівський автомобільний завод» (т.111, а.с.47-62).

Суд апеляційної інстанції наголошує, що до проведення 07 травня 2006 року державної реєстрації нової редакції статуту закрите акціонерне товариство «Завод комунального транспорту» () називалось закрите акціонерне товариство «Львівський автомобільний завод» () (т.1, а.с.147-150). Провадження ж у справі про банкрутство закритого акціонерного товариства «Завод комунального транспорту» () порушене 22 травня 2006 року.

У матеріалах справи є лист від 16 квітня 2015 року за №10.1-87/7413 начальника відділу сервісного центру супроводження кредитних операцій ПАТ «Укрсоцбанк» Сікорської С.С., наданий на вимогу ухвали Господарського суду Львівської області від 25 березня 2015 року яким повідомлено, що станом на 25 березня 2015 року в ПАТ «Укрсоцбанк» кредиторська заборгованість по клієнту ЗАТ «Львівський автомобільний завод» () відсутня (т.110, а.с.210).

13 липня 2015 року ліквідатор банкрута арбітражний керуючий Надлонок А.І. подав Господарському суду Львівської області клопотання щодо кредиторських вимог АТ «Укрсоцбанк» з додатками, у якому просив суд витребувати в ПАТ «Укрсоцбанк» документи щодо погашення кредиторських вимог ЗАТ «Завод комунального транспорту», а також повідомив суд, що власником ливарного цеху загальною площею 3204,1 кв.м. та механообробного цеху загальною площею 4826,4 кв.м. є товариство з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи» (т.112, а.с.148-199).

09 листопада 2015 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» листом за №02.206-37/85-4388 повідомило суд першої інстанції про закінчення терміну зберігання документів, що підтверджують погашення ЗАТ «Завод комунального транспорту» заборгованості перед банком, оскільки таке погашення відбулось у 2006 році відповідно до укладеного договору про відступлення права вимоги іншому кредитору. Документи про припинення іпотеки зберігаються у приватного нотаріуса.

До листа додано копії: договору про відступлення права вимоги, укладеного 13 грудня 2006 року Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (кредитор) з товариством з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи» (новий кредитор); додаткової угоди від 14 грудня 2006 року; акту приймання-передачі від 27 грудня 2006 року; листа Львівської обласної філії АКБ «Укрсоцбанк» за №09-12/819 від 26 грудня 2006 року, адресованому приватному нотаріусу про зняття заборони на відчуження майна (т.116, а.с.135-135-141).

За змістом статті 1 договору про відступлення права вимоги (в редакції додаткової угоди від 14 грудня 2006 року) кредитор передає, а новий кредитор одержує право вимоги виконання закритим акціонерним товариством «Завод комунального транспорту» (боржник) усіх зобов'язань з повернення кредитних коштів, сплати відсотків за користування кредитними коштами та інших платежів, які виникли за договором про надання не відновлювальної кредитної лінії №600/03-200, укладеним кредитором і боржником 29 січня 2003 року.

Статтею 2 цього договору передбачено, що право вимоги до нового кредитора переходить після сплати ним кредитору протягом п'яти банківських днів з дня укладення договору 6349606,68 грн. та протягом трьох років з дня укладення договору 1000 грн.

Листом за №09-12/819 від 26 грудня 2006 року Львівська обласна філія АКБ «Укрсоцбанк» зверталась до приватного нотаріуса з проханням зняти заборону на відчуження нерухомого майна за адресою: м.Львів., вул.Стрийська,45, а саме: ливарного цеху загальною площею 3204,1 кв.м. та механообробного цеху загальною площею 4826,4 кв.м., яке в іпотеку банку передало ЗАТ «Львівський автомобільний завод», правонаступником якого є ЗАТ «Завод комунального транспорту» (іпотечний договір, нотаріально посвідчений 29 грудня 2004 року)

Водночас, у матеріалах справи відсутні докази виконання товариством з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи» (апелянт) умов статті 2 договору про відступлення права вимоги, укладеного 13 грудня 2006 року Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (кредитор) з товариством з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи» (новий кредитор). Таких доказів не надано й суду апеляційної інстанції.

Лист за №09-12/819 від 26 грудня 2006 року теж не доводить перехід до апелянта права вимоги виконання закритим акціонерним товариством «Завод комунального транспорту» (боржник) зобов'язань за договором про надання не відновлювальної кредитної лінії №600/03-200, укладеним кредитором і боржником 29 січня 2003 року.

З огляду на викладене, товариство з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи» (апелянт) належними і допустимими доказами не довело наявності законних підстав для застосування процесуального правонаступництва шляхом заміни кредитора публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (АКБ «Укрсоцбанк») на товариство з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи», для визнання апелянта кредитором закритого акціонерного товариства «Завод комунального транспорту» з грошовими вимогами 20041294,56 грн. та включення до реєстру вимог кредиторів.

Крім того, за своєю правовою природою договір про відступлення права вимоги, укладений 13 грудня 2006 року Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (кредитор) з товариством з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи» (новий кредитор) є договором факторингу.

Адже за умовами договору про відступлення права вимоги від 13 грудня 2006 року АКБ «Укрсоцбанк» передав ТзОВ «Львівські автобусні заводи» право грошової вимоги до боржника ЗАТ «Завод комунального транспорту» за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії №600/03-200 в обмін на грошові кошти, які ТзОВ «Львівські автобусні заводи» зобов'язалося сплатити АКБ «Укрсоцбанк».

Правовідносини стосовно фінансування під відступлення права грошової вимоги урегульовано главою 73 Цивільного кодексу України.

Відповідно до вимог частини першої статті 1077 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на дату укладення договору) за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом частини третьої статті 1079 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на дату укладення договору) фактором може бути банк або інша фінансова установа, а також фізична особа - суб'єкт підприємницької діяльності, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

За визначенням статті 1закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (в редакції, чинній на дату укладення договору) фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг та яка внесена до відповідного реєстру у порядку, встановленому законом. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг.

Згідно з частиною першою статті 4 цього Закону факторинг є фінансовою послугою.

За змістом статті 5закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності (далі - суб'єкти підприємницької діяльності). Можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, визначаються законами та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання діяльності фінансових установ та ринків фінансових послуг, виданими в межах їх компетенції.

У договорі про відступлення права вимоги від 13 грудня 2006 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» виступив клієнтом, а товариство з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи» - фактором. Проте, товариство з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи» не підтвердило, що на час укладення договору про відступлення права вимоги у нього було право здійснювати факторингові операції.

Зазначене також спростовує твердження апелянта про перехід до нього права вимоги до закритого акціонерного товариства «Завод комунального транспорту» у сумі 20041294,56 грн. та про обов'язок суду включити до реєстру вимог кредиторів закритого акціонерного товариства «Завод комунального транспорту» вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи» у розмірі 20041294,56 грн.

Суд апеляційної інстанції вважає необхідним вказати й на те, що оскаржувана ухвала про затвердження реєстру вимог кредиторів містить понад 70 позицій назв кредиторів, суми їх вимог, черговість погашення. Апелянт не обґрунтував у чому полягає незаконність цієї ухвали та яким чином ухвала порушує його права.

Більш того, апелянт не пояснив, яким чином поєднуються вимоги апеляційної скарги - скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 08 лютого 2016 року про затвердження реєстру вимог кредиторів закритого акціонерного товариства «Завод комунального транспорту» та винести ухвалу, якою включити до реєстру вимог кредиторів вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи» у сумі 20041294,56 грн.

Як зазначено вище, суд апеляційної інстанції не переглядає ухвалу Господарського суду Львівської області від 08 лютого 2016 року у цій справі щодо зміни з першої на четверту черговості погашення грошових вимоги ТзОВ "Техгазкомплект". У цій частині ухвала вже була предметом розгляду Львівського апеляційного господарського суду, який постановою від 20 липня 2016 року скасував ухвалу Господарського суду Львівської області від 08 лютого 2016 року у справі №31/160 (29/170(6/77-5/100) в частині пункту « 4.36.» затвердженого реєстру вимог кредиторів та прийняти в цій частині нове рішення обліковувати у реєстрі вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Техгазкомплект» на суму 46690660,00 грн., які забезпечені заставою майна боржника.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції констатує, що за обставин тривалості понад сім років судової процедури розпорядження майном боржника, ураховуючи наслідки визнання боржника банкрутом, повноваження ліквідатора, черговість задоволення вимог кредиторів, визначені статтями 38, 41, 45 закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», суд першої інстанції правомірно на стадії ліквідаційної процедури затвердив реєстр вимог кредиторів закритого акціонерного товариства «Завод комунального транспорту». Ухвала Господарського суду Львівської області від 08 лютого 2016 року у справі №31/160 (29/170(6/77-5/100) в частині, що переглядається, постановлена з дотриманням норм закону.

Наведені обставини справи і приписи закону спростовують доводи апелянта про обов'язок суду при розгляді вимог ПАТ «Укрсоцбанк» залучити ТОВ «Львівські автобусні заводи» до участі у справі про банкрутство ЗАТ «Завод комунального транспорту», застосувати процесуальне правонаступництво шляхом заміни кредитора ПАТ «Укрсоцбанк» (АКБ «Укрсоцбанк») на ТОВ «Львівські автобусні заводи», яке визнати кредитором ЗАТ «Завод комунального транспорту» з грошовими вимогами 20041294,56 грн. та включити до реєстру вимог кредиторів.

За змістом ст. 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право судове рішення залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105, 106 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу Господарського суду Львівської області від 08 лютого 2016 року у справі №31/160 (29/170(6/77-5/100) залишити без змін, апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи» - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку.

Головуючий суддя В.М. Гриців

суддя Л.Л. Давид

суддя Г.Т. Кордюк

Повний текст постанови виготовлено 16 лютого 2017 року.