ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2017 р.Справа № 922/4273/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши справу

за первіснимпозовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Золочів (Львівська область)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "СТ Сервіс", м. Харків
про та за зустрічним позовом до про стягнення 19710,00 грн. Товариства з обмеженою відповідальністю "СТ Сервіс", м. Харків Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Золочів (Львівська область) стягнення 2600,00 грн.
за участю представників сторін:

позивача по первісному позову, відповідача за зустрічним позовом - не з'явився,

відповідача по первісному позову, позивача за зустрічним позовом - Бабич С.С.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року до господарського суду Харківської області з позовом до ТОВ "СТ Сервіс" звернувся ФОП ОСОБА_2 У позові останній просив суд стягнути з ТОВ "СТ Сервіс" на свою користь 19710,00 грн., обґрунтовуючи позовні вимоги неналежним виконанням ТОВ "СТ Сервіс" умов договору №ДГ-787 від 01.06.2016.

Ухвалою господарського суду від 12.12.2016 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та розгляд справи призначено на 10.01.2017 о 10:30.

03.01.2017 до суду від ТОВ "СТ Сервіс" надійшла зустрічна позовна заява до ФОП ОСОБА_2, в якій ТОВ "СТ Сервіс" просить суд стягнути з ФОП ОСОБА_2 2600,00 грн., обґрунтовуючи позовні вимоги неналежним виконанням останнім умов договору №ДГ-787 від 01.06.2016.

Ухвалою суду від 05.01.2017 зустрічний позов був прийнятий судом до провадження та призначений до розгляду у судовому засіданні разом з первісним позовом на 10.01.2017 о 10:30.

Ухвалою суду від 10.01.2017 розгляд справи був відкладений до 25.01.2017 до 11:45.

Ухвалою господарського суду від 25.01.2017 розгляд справи було відкладено на 08.02.2017 о 12:00 год.

06.02.2017 до суду від позивача за первісним позовом (ФОП ОСОБА_2), надійшли письмові пояснення до зустрічної позовної заяви (вх. № 3957), в яких останній просить суд задовольнити первісний позов, щодо зустрічного позову заперечує в повному обсязі, а також просить суд розглядати справу без його участі.

Суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи те, що відповідно до статті 22 ГПК України, брати участь в судовому засіданні є правом сторони, а не обов'язком, а участь позивача у судовому засідання судом обов'язковою не визнавалась, знаходить правові підстави для задоволення заяви позивача як такої, що не суперечить нормам діючого законодавства.

08.02.2017 до суду від відповідача за первісним позовом (ТОВ "СТ Сервіс") надійшло клопотання (вх. № 4286), в якому він просить суд долучити до матеріалів справи зворотне повідомлення про вручення ФОП ОСОБА_2 документів з приводу виконання умов договору, а також надав письмові пояснення по справі (вх. № 4288 від 08.02.2017), в яких просить суд відмовити позивачу в первісному позові та задовольнити зустрічні позовні вимоги в повному обсязі. Надані документи було долучено судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні 08.02.2017 представник ТОВ "СТ Сервіс" проти первісного позову заперечував та просив суд задовольнити зустрічний позов в повному обсязі.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника відповідача, суд встановив наступне.

01 червня 2016 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (надалі - Експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "СТ Сервіс" (надалі - Виконавець) було укладено Договір № ДГ-787 на транспортно-експедиційне обслуговування по перевезенню вантажів автомобільним транспортом у внутрішньому та міжнародному сполученні (надалі - Договір), відповідно до умов п.1.1. Договору Експедитор доручає, а Виконавець бере на себе зобов'язання надати транспортно-експедиційні послуги з організації перевезень вантажів власним або залученим автомобільним транспортом у міському, міжміському та міжнародному сполученні.

Відповідно до пункту 2.1 Договору Виконавець здійснює перевезення вантажів на підставі письмових замовлень на надання послуг по здійсненню вантажних перевезень автомобільним транспортом в межах України або в міжнародному сполученні (надалі - Заявки) за встановленою формою із зазначенням всіх істотних умов, підписаних уповноваженим представником Експедитора. Додаткові домовленості між Експедитором та Виконавцем можуть бути відображені в Заявці. Заявка є невід'ємною частиною Договору.

Відповідно до Договору Заявки на перевезення вантажів № 5 від 5 вересня 2016 року ТОВ "СТ Сервіс", як Виконавець повинен був здійснити доставку цукру в мішках (маса вантажу 22 т.) за маршрутом м. Луцьк - м. Львів.

Згідно умов Заявки, відповідач зобов'язався перераховувати кількість палет (або коробок) на завантаженні і розвантаженні, йому було ввірено збереження вантажу в дорозі. За порушення цих умов настає матеріальна відповідальність (додаткові умови Заявки). Крім того, в заявці зазначено також, що Виконавець несе повну матеріальну відповідальність за збереження та товарний вигляд вантажу з моменту його завантаження до моменту отримання вантажу замовником.

Умовами Договору було визначено, що Виконавець організовує та забезпечує присутність уповноваженого представника експедитора чи/або водія при завантаженні-розвантаженні вантажів на транспортні засоби. При цьому, зазначені представники, незалежно від опломбування (накладання пломб) вантажовідправником, повинні здійснювати перерахування кількості місць, перевіряти відповідність записів, зроблених у товарно-транспортних та інших вантажосупровідних документах стосовно фактичної кількості місць, зовнішньої цілісності упаковки та відповідності маркування (п.3.1.10 Договору).

Відповідно до умов п. 3.1.11. Договору в разі виникнення будь-яких проблем при завантаженні чи розвантаженні водій зобов'язаний терміново в телефонному режимі повідомити Експедитора.

Водій транспортного засобу, яким здійснюється виконання умов договору, не має права підписувати жодних документів, в тому числі протоколів, актів і т.д. без погодження з Експедитором, а в разі підписання водієм, без погодження з Експедитором, будь-якого документа, який тягне за собою матеріальне відшкодування, дає Експедитору право відмовитися від відшкодування матеріальних збитків за такими документами (п.п. 3.1.12., 3.1.13. Договору).

Згідно Товарно-транспортної накладної № 2077 від 05.09.2016 та видаткової накладної (а.с. 14 -15) до перевезення було надано цукор, маса якого брутто склала 22 (двадцять дві) тони 49 (сорок дев'ять) кілограм; кількість місць, яку було зазначено у ТТН, склала - двадцять дві тони на загальну суму 289080,00 грн., що підтвердив водій ОСОБА_3 своїм підписом у ТТН при завантаженні товару за адресою: м. Луцьк, вул. Ранкова,1, "Гнідавський цукровий завод".

Однак, при прийманні товару, Вантажоодержувачем - ПАТ "Львівська кондитерська фабрика "Світоч", було виявлено нестачу цукру в кількості 1500 кг на загальну суму 19710,00 грн. (1500 кг х 13,14 грн. = 19710.00 грн.), про що Вантажоодержувачем було складено відповідний акт про приймання матеріалів від 6 вересня 2016 року, який підписано посадовими особами Вантажоодержувача та водієм відповідача без жодних застережень та зауважень.

Відповідно до п.п 5.1-5.5 Договору, Виконавець несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну Експедитору внаслідок неналежного виконання умов даного договору. За шкоду заподіяну втратою, нестачею або пошкодженням вантажів під час перевезення відповідальність несе та сторона, з вини якої настала така шкода. У випадку невідповідності кількості вантажу чи його стану на момент розвантаження, Виконавець повідомляє про це Експедитора в письмовій формі, при цьому уповноважена особа вантажоодержувача робить відповідні відмітки в екземплярі товарно-транспортної накладної, що повертається експедитору чи/або перевізнику. При цьому присутність водія при розвантаженні, огляді, перевірці вантажу є обов'язковою.

07.10.2016 позивач направив на адресу відповідача претензію № 07/10-16 з вимогою перерахування коштів в розмірі 19710,00 грн. за неналежне виконання своїх зобов'язань, передбачених умовами Договору, але дана претензія була залишена без відповідного реагування з боку відповідача, що й стало підставою для звернення позивача по первісному позову до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 47 Закону України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001, транспортно-експедиційні послуги належать до комплексу допоміжних операцій, пов'язаних з перевезеннями вантажів автомобільним транспортом та відповідно до ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

За умовами статті 316 Господарського кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлений обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов'язань, пов'язаних із перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Згідно до вимог статті 179 Господарського кодексу України при укладанні господарського договору сторони можуть визначити зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь які умови договору, що не суперечить законодавству.

Статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Як вбачається із змісту договору транспортного експедиційного обслуговування №ДГ-787 від 01.06.2016 року, даний договір містить умови договору транспортного експедирування та елементи договору перевезення.

В ст. 307 ГК України передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввіреній їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.09.2016 між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ "СТ Сервіс" було підписано заявку на перевезення вантажу № 5, згідно до умов якої в графі "маршрут" вказано м. Луцьк - м. Львів, в графі "Експедитор" вказано ФОП ОСОБА_2, в графі "найменування вантажу" зазначено цукор в мішках в кількості 20 т. 86 м3, в графі "адреса завантаження" вказано м. Луцьк, вул. Ранкова,1, "Гнідавський цукровий завод" , в графі "Виконавець" вказано ТОВ "СТ Сервіс", у графі "П.І.Б. водія" зазначено ОСОБА_3

За умовами ст.ст. 51, 52 Закону "Про автомобільний транспорт" замовник за договором про перевезення вантажу автомобільним транспортом має право отримати компенсацію згідно із законодавством за пошкодження або псування вантажу, часткову чи повну його втрату або несвоєчасність доставки. Автомобільний перевізник зобов'язаний: при укладанні договору про перевезення вантажу автомобільним транспортом забезпечити виконання умов договору про перевезення вантажу автомобільним транспортом у межах, визначених договором та законодавством; забезпечити збереження вантажу, прийнятого до перевезення, до передачі вантажовласнику (уповноваженій ним особі) в пункті призначення; відшкодовувати замовнику збитки за пошкодження або псування вантажу, часткову чи повну його втрату, а також збитки, завдані внаслідок несвоєчасної доставки вантажу.

Відповідно до п.47 Статуту автомобільного транспорту від 27.06.1969, № 401 (надалі Статут) товарно-транспортні накладні і акти заміру (зважування) є основними транспортними документами, які визначають взаємовідносини між вантажовідправниками, вантажоодержувачами та автотранспортними підприємствами і організаціями. Вантажовідправник і вантажоодержувач несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноту відомостей, вказаних ними в товарно-транспортних документах. Автотранспортні підприємства і організації мають право перевіряти правильність цих відомостей.

Відповідно до статті 158 Статуту автомобільного транспорту, підпунктів 15.1, 15.3, 15.6 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, документами, що підтверджують втрату вантажу, його кількість та вартість є виключно товарно-транспортна накладна з відміткою вантажоотримувача про нестачу/втрату вантажу та акт встановленої форми, що складається в такому випадку. За приписами статті 158 Статуту автомобільного транспорту лише зазначені документи можуть підтверджувати обставини, які є підставою для застосування матеріально-правової відповідальності в разі втрати вантажу.

Як вбачається з долученої до матеріалів справи копії товарно-транспортної накладної № 2077 від 05.09.2016, вона містить печатку Вантажовідправника ПАТ "Гнідавський цукровий завод" та підпис водія/експедитора, який прийняв товар - ОСОБА_3, також слід зазначити, що в графі "кількість місць", зазначено двадцять дві тони, в графі "маса брутто" - двадцять дві тони 49 кілограм.

При завантаженні продукції, вказаної у ТТН № 2077, вантажовідправник на порушення правил пакування, невірного зазначення кількості вантажу, тощо не заперечував та підписав вищевказану накладну.

Проте, Вантажоодержувачем товару - ПАТ "Львівська кондитерська фабрика "Світоч" було виявлено нестачу товару в кількості 1500 кг, про що зроблено відмітку у ТТН від 05.09.2016 № 2077 та складено акт № 286 від 09.09.2016 про приймання матеріалів, який було підписано представниками Вантажооодержувача та водієм відповідача - ОСОБА_3 без жодних зауважень.

Відповідач по первісному позову у своєму відзиві на позовну заяву звертає увагу суду на те, що вантаж (цукор) прибув до Вантажоодержувача з неушкодженою пломбою з тією ж кількістю місць (мішків цукру), що й при завантаженні у Замовника - 440 місць.

Проте дані твердження відповідача не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки відомості, які зазначено у товарно-транспортній накладній № 2077 від 05.09.2016 не містять посилання на кількість місць (мішків цукру) при завантажені товару, а лише в графі "кількість місць" було вказано - 22 тони.

Статтею 920 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Отже, з аналізу зазначеної норми статті вбачається, що перевізник несе відповідальність за збереження вантажу з моменту його прийняття до перевезення та до видачі одержувачу, в той час, як слідує з матеріалів справи, приймання вантажу до відправлення здійснювалось ТОВ "СТ Сервіс" (Виконавець), що підтверджується договором-заявкою №5 та товарно-транспортною накладною № 2077, в якої зазначено в графі "отримав водій/експедитор" ОСОБА_3 та підпис.

Згідно зі ст. 158 Статуту автомобільного транспорту обставини, що можуть служити підставою для матеріальної відповідальності автотранспортних підприємств або організацій, вантажовідправників, вантажоодержувачів при автомобільних перевезеннях, стверджуються записами в товарно-транспортних документах, а в разі розбіжності між автотранспортним підприємством або організацією і вантажовідправником (вантажоодержувачем) - актами встановленої форми. Обставини, які можуть служити основою для матеріальної відповідальності автотранспортних підприємств і організацій та пасажирів при автомобільних перевезеннях, засвідчуються актами встановленої форми. Перелік обставин, що підлягають засвідченню записами в товарно-транспортних документах, форми актів і порядок їх складання встановлюються Правилами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Проте відповідач за первісним позовом не довів відсутності своєї вини щодо схоронності переданого йому до перевезення вантажу, зокрема, ним не було надано ніяких доказів щодо прийняття відповідних мір по зберіганню товару та факт недостачі вантажу засвідчено в акті, відтак, беручи до уваги наведені нормативні приписи, а також враховуючи доведеність позивачем порушень умов договору з боку відповідача, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 19710,00 грн., є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню.

Щодо зустрічних позовних вимог, суд зазначає наступне.

В обґрунтування заявлених вимог позивач за зустрічною позовною заявою посилається на порушення ФОП ОСОБА_2 (відповідач за зустрічним позовом) умов договору №ДГ-787 від 01.06.2016 про надання транспортно-експедиційного обслуговування при перевезенні вантажів в частинні взятих на себе зобов'язань стосовно оплати вартості наданих послуг за договором в сумі 2600,00 грн.

Так, як було зазначено вище, на виконання умов Договору № ДГ-787 від 01.06.2016 та договору-заявки №5 від 05.09.2016 ТОВ "СТ Сервіс" здійснило завантаження вантажу в м. Луцьк ("Гнідавський цукровий завод"), сума фрахту склала 2600, 00 грн.

Відповідно до п.4.2 Договору послуги Виконавця, оплачуються Експедитором за кожною Заявкою на організацію перевезення на підставі виставлених Виконавцем рахунків протягом 10 банківських днів з моменту отримання рахунку до оплати та оригіналів документів (ТТН, СМR, а також інших документів, що підтверджують факт виконання умов договору та мають відношення до наданої послуги).

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

За перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами(ч.1 ст. 916 ЦК України).

Статтею 920 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом.

Однак враховуючи те, що позивач за зустрічним позовом не виконав належним чином зобов'язання щодо перевезення усього товару, відповідач за зустрічним позовом має право, в силу ч. 1 ст. 615 ЦК України, відмовитися від оплати за неналежне виконання, а тому вимоги позивача за зустрічним позовом не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено обов'язок доказування кожною стороною тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача по первісному позову та позивача за зустрічним позовом.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 22, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Первісний позов задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СТ Сервіс" (61098, м. Харків, вул. Кашуби, 10, , р/р 094 в ЦФ ПАТ "Кредобанк", МФО 325365) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (юр. адреса: 80700, АДРЕСА_1, код ДРФО НОМЕР_1, р/р НОМЕР_2 в АТ "ПроКредитБанк" м. Києва, МФО 320984) - 19710,00 грн., а також судовий збір у розмірі 1378,00 грн.

Видати наказ в день набрання рішенням законної сили.

В задоволені зустрічного позову відмовити повністю.

Відповідно до статті 93 Господарського процесуального кодексу України, рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області протягом десяти днів з дня підписання повного рішення.

Повне рішення складено 13.02.2017 р.

Суддя О.В. Погорелова