ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2017 р. Справа № 909/277/16

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Шіляк М. А., секретар судового засідання Феденько Н. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

вул. Тверська, 5, м. Київ, 03680

в особі Регіональної філії "Львівська залізниця"

вул. Гоголя, 1, м. Львів, 79007

до відповідача: Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради

вул. Грушевського, 19, м. Івано-Франківськ, 76000

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-німецьке підприємство "Станім" вул. Незалежності, 67-а, м. Івано-Франківськ, 76000

про визнання незаконним п. 1 рішення № 375 від 28.11.1995 р. Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради.

За участю:

від позивача: ОСОБА_2 - юрисконсульт підрозділу "Львівське будівельно-монтажне експлуатаційне управління" регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Українська залізниця", (довіреність № 9551 від 25.10.2016 р.);

від відповідача: ОСОБА_3 - головний спеціаліст відділу правового забезпечення Департаменту правової політики Івано-Франківської міської ради, (довіреність № 2311/01-20/14в від 30.12.2016 р.);

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_4 - директор; ОСОБА_5 - представник, (довіреність № 69 від 06.04.2016 р.).

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Івано-Франківської області подано позов Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-німецьке підприємство "Станім" про визнання незаконним п. 1 рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 375 від 28.11.1995 р.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 19.04.2016 р. провадження у справі припинено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 16.06.2016 р. ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 19.04.2016 р. скасовано, справу направлено для розгляду до Господарського суду Івано-Франківської області.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 909/277/16 передано на розгляд судді Шіляк М. А.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 11.07.2016 р. призначено розгляд справи в судовому засіданні на 28.07.2016 р.

15.07.2016 р. до канцелярії суду надійшов лист вимога про направлення матеріалів справи № 909/277/16 до Львівського апеляційного господарського суду, у зв'язку із надходженням 11.07.2016 р. касаційної скарги ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-німецьке підприємство "Станім" на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 16.06.2016 р. для подальшого скерування до Вищого господарського суду України для здійснення касаційного провадження.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 18.07.2016 р. провадження у справі зупинено до повернення матеріалів справи до Господарського суду Івано-Франківської області.

11.11.2016 р. до Господарського суду Івано-Франківської області повернулися матеріали справи № 909/277/16.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 15.11.2016 р. поновлено провадження у справі та призначено розгляд справи в судовому засіданні на 13.12.2016 р.

12.12.2016 р. до суду надійшло клопотання третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-німецьке підприємство "Станім" про припинення провадження у справі № 909/277/16 (вх. № 13029/16).

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 13.12.2016 р. в задоволенні клопотання третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-німецьке підприємство "Станім" про припинення провадження у справі № 909/277/16 (вх. № 13029/16 від 12.12.2016 р.) відмовлено.

Ухвалами Господарського суду Івано-Франківської області від 13.12.2016 р. та 27.12.2016 р. відкладено розгляд справи в судових засіданнях на 27.12.2016 р. та 12.01.2017р. відповідно.

В судовому засіданні 12.01.2017 р. судом оголошено перерву до 25.01.2017 р., про що представників сторін повідомлено під розписку.

Судове засідання 25.01.2017 р. не відбулось, у зв'язку з перебуванням судді Шіляк М. А. у відпустці.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 31.01.2017 р. відкладено розгляд справи на 15.02.2017 р.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд позов задовольнити. В обґрунтування позову зазначено, що рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 375 від 28.11.1995 р., а саме пунктом 1 вирішено вилучити земельну ділянку площею 2000 кв. м. на якій розташований будівельно-монтажний проїзд № 766 (далі - БМП № 766) на вул. Промисловій у Львівській залізниці Івано-Франківського відділення, згідно акту інвентаризації земель Львівської залізниці Міністерства транспорту України в межах міста Івано-Франківська. Вищезазначене рішення є необґрунтованим та таким , що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про транспорт" вищезгадана земельна ділянка є землею залізничного транспорту.

Вказана земельна ділянка перебувала в користуванні Львівської залізниці в особі її структурних підрозділів на підставі рішень виконавчого комітету Станіславської міської ради депутатів трудящих № 647 від 28.09.1947 р.; № 109/2 від 22.03.1948 р.; № 279/4 від 07.08.1953 р.; № 7/1 від 17.01.1955 р.

На земельній ділянці знаходиться виробнича база Відокремленого підрозділу "Івано-Франківське управління будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд № 4" (далі - БУ-4) регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно ОСОБА_4 САВ № 671896 від 26.11.2007 р.). Три із десяти будівель виробничої бази, а саме: гараж, прохідна і трансформаторна підстанція знаходиться на частині земельної ділянки, на яку згідно оскаржуваним рішенням Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради вилучено в БМП-766.

Оспорюване рішення не відповідає вимогам ст. 31 Земельного кодексу України в редакції від 13.03.1192 р., відповідно до якої вилучення (викуп) земельних ділянок з метою передачі їх у власність або надання у користування громадянам, підприємствам, установам і організаціям провадиться за згодою власників землі і землекористувачів. У разі відмови власника землі або землекористувача дати згоду на вилучення (викуп) земельної ділянки або у разі відмови місцевої Ради народних депутатів у її вилученні ці питання можуть бути вирішені у судовому порядку. При задоволенні позову рішення суду, арбітражного суду є підставою для відведення ділянки в натурі (на місцевості) і видачі документа, що посвідчує право власності або користування землею.

Проте, Будівельно-монтажний трест, який діяв як юридична особа у складі Львівської залізниці до 28.12.1999 р. і був землекористувачем оспорюваної земельної ділянки, згоду на її вилучення не давав і в судовому порядку це питання не оспорювалось.

Крім того, статтею 10 Земельного кодексу України, в редакції від 13.09.1992 р. встановлено, що до відання міських Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить вилучення (викуп) земель відповідно до ст. 31 цього Кодексу. Вважають, що відповідач вийшов за межі своїх повноважень під час прийняття рішення від 28.11.1995 р. № 375, остільки таке рішення повинно було бути прийнятим Івано-Франківською міською радою народних депутатів.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та зазначив, що строк позовної давності минув, оскільки позивач звернувся із позовом про скасування рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 28.11.1995 р. у 2010 році у порядку адміністративного судочинства (справа була направлена на новий розгляд, а потім закрита у зв'язку з непідсудністю ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09.02.2016 р.). На даний час позивач звернувся з позовом з вимогою скасувати вище зазначене рішення у порядку господарського судочинства, проте це не змінює факту пропущення встановленого законом строку позовної давності. З огляду на викладене, просив суд застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову.

Представник третьої особи в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав викладених у запереченні на позовну заяву та зазначив, що позивач знав та не міг не знати, що спірну земельну ділянку в нього вилучено згідно оскаржуваного рішення виконавчого комітету.

08.04.1998 р. ТОВ СП "Станім" отримало державний акт на право постійного користування земельною ділянкою. Перед отриманням державного акту, на замовлення підприємства проведено встановлення меж земельної ділянки в натурі та встановлено тимчасові межові знаки. З моменту отримання правовстановлюючого документа підприємство приступило до відкритого та безперешкодного користування земельною ділянкою, про що листом повідомлено начальника БМП-766 (БУ-4) 30.07.1998 р. за № 48 із проханням звільнити земельну ділянку від побутових відходів та автомобілів в зв'язку з видачею товариству державного акту на землю. Зазначене підтверджує, що позивач знав і міг дізнатися про можливе порушення свого права і звернутися до суду із відповідним позовом.

Також зазначено, що ДТГО "Львівська залізниця" також вже отримано державний акт на право постійного користування на суміжну із спірною земельну ділянку. Між підприємствами підписаний Акт узгодження суміжних меж земельних ділянок, в якому сторони вказали, що в них відсутні будь-які претензії один до одного з приводу користування цими землями. Відповідно ДТГО "Львівська залізниця" правонаступником якої є ПАТ "Укрзалізниця" знало про користування спірною землею нашим ОСОБА_1 і могло довідатися про всі правовстановлюючі документи з цього приводу.

Оскаржуване рішення виконкому було досліджуване судом за участі ДТГО "Львівська залізниця". Зокрема в адміністративній справі № 2-702/-10 в 2010 р. Також вказане рішення досліджувалось у справі за участі сторін, яка слухалась Господарським судом Івано-Франківської області у справі № 18/35, що слухалась в 2009-2010 роках. Просив суд застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, із врахуванням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази у відповідності до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд встановив наступне.

Рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 375 від 28.11.1995 р., а саме пунктом 1 вирішено вилучити земельну ділянку площею 2000 кв. м. на якій розташований будівельно-монтажний проїзд № 766 (далі - БМП № 766) на вул. Промисловій у Львівській залізниці Івано-Франківського відділення, згідно акту інвентаризації земель Львівської залізниці Міністерства транспорту України в межах міста Івано-Франківська.

Відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", постанова Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 р. № 200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" Державне територіально-галузеве об'єднання "Львівська залізниця" реорганізоване в регіональну філію "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - Філія, Залізниця).

Відповідно до п. 2.1 Положення про регіональну філію "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - Положення) Філія є відокремленим підрозділом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - ОСОБА_1), яка не має статусу юридичної особи.

Пунктом 2 Статуту Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 р. № 735, регламентовано, що ОСОБА_1 є правонаступником усіх прав і обов'язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту (зокрема й Державного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця").

Вказана земельна ділянка перебувала в користуванні Львівської залізниці в особі її структурних підрозділів на підставі рішень виконавчого комітету Станіславської міської ради депутатів трудящих № 647 від 28.09.1947 р.; № 109/2 від 22.03.1948 р.; № 279/4 від 07.08.1953 р.; № 7/1 від 17.01.1995 р.

Підставою для вилучення земельної ділянки площею 2000 кв.м. на якій розташований БМП № 766 на вул. Промисловій у м. Івано-Франківську стало надання структурному підрозділу ДТГО "Львівська залізниця" - БМП №766 земельної ділянки в зоні Хриплинського промвузла для влаштування виробничої бази за згодою позивача, що підтверджується постановою Львівського апеляційного господарського суду у справі № 18/35 від 05.11.2009 р. Дана постанова набрала законної сили.

23.08.2007 р. ДТГО "Львівська залізниця" отримала державний акт на право постійного користування землею на підставі рішення Івано-Франківської міської ради від 14.02.2006 р. Під час отримання цього державного акта позивач погодив межі з третьою особою ТОВ СП "Станім". З моменту отримання державного акта на спірну земельну ділянку, ТОВ СП "Станім" приступило до користування земельної ділянки, а тому позивач знав про отримання ТОВ СП "Станім" прав на спірну земельну ділянку.

Рішенням Виконкому Івано-Франківської міської ради № 129 від 24.03.1998 р. вирішено затвердити проект відведення земельної ділянки по вул. Промисловій 18а і надати земельну ділянку площею 0,25 га ТОВ СП "Станім" для розміщення і експлуатації виробничих приміщень і споруд в постійне користування та видати державний акт на право постійного користування.

08.04.1998 р. ТОВ СП "Станім" отримало державний акт на право постійного користування земельною ділянкою.

Суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими виходячи з наступного.

Згідно з ст. 22 Земельного кодексу України (чинного на час виникнення спірних правовідносин) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документів, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Відповідно до ст. 23 Земельного кодексу України (чинного на час виникнення спірних правовідносин) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Статтею 31 Земельного кодексу України (чинного на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що вилучення (викуп) земельних ділянок з метою передачі їх у власність або надання у користування громадянам, підприємствам, установам і організаціям провадиться за згодою власників землі і землекористувачів на підставі рішення Верховної Ради України, місцевих Рад народних депутатів.

Оскільки на час прийняття виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради рішення № 375 від 28.11.1995 р. позивач в установленому законодавством порядку не оформив належним чином право користування відведеною йому земельною ділянкою (не отримав державний акт на право постійного користування), а тому згода на вилучення спірної земельної ділянки не вимагалась, позаяк він не був на той час належним землекористувачем цієї земельної ділянки. А за змістом ст. 31 Земельного кодексу України (чинного на час виникнення спірних правовідносин) на вилучення земельних ділянок вимагалась згода лише власників землі і землекористувачів.

Вищезазначений факт встановлений під час розгляду справи № 18/35, в якій досліджувалось інше рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 24.03.1998 р., яке стосувалось цієї ж земельної ділянки, зокрема встановлено, що позивачем не надано суду жодного документа, який би підтверджував його право на користування спірною земельною ділянкою.

Твердження позивача про те, що відповідач вийшов за межі своїх повноважень під час прийняття оскаржуваного рішення, оскільки таке рішення повинно було бути прийнятим Івано-Франківською міською радою народних депутатів не можна визнати обґрунтованим з огляду на те, що ухвалою Івано-Франківської міської ради народних депутатів ХХІ скликання від 16.02.1994 р. ухвалено надати повноваження щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок виконавчому комітету згідно ст. 3 п. 3 Земельного кодексу України.

Стосовно клопотання про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне.

В пункті 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських справ" зазначено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

За наведених обставин, посилання відповідача та третьої особи на пропуск позовної давності не підлягає застосуванню, оскільки судом не встановлено порушення прав позивача.

Водночас суд зазначає, що строк звернення до суду пропущено, що підтверджується Договором купівлі-продажу будівельних матеріалів від 11.11.2002 р. де Продавець Управління будівельно-монтажних робіт та цивільних споруд № 4 Львівської залізниці передав належний йому товар у власність Покупцеві ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-німецьке підприємство "Станім", а Покупець зобов'язується розібрати споруду гаража, сплатити за нього на умовах Договору. Весь товар є речами, бувшими у вжитку і підлягають розібранню за рахунок Покупця з будівлі гаражу інв. № 61007, який знаходиться на земельній ділянці Покупця по вул. Промисловій, 18 а, що в м. Івано-Франківську. Таким чином позивачу було відомо про факт користування землею третьою особою ще в 2002 році.

Судовий збір за правилами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України слід залишити за позивачем.

На підставі вищевикладеного у відповідності до ст. 124 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 22, 23, 31 Земельного кодексу України та керуючись ст. ст. 43, 49, 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

в позові Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-німецьке підприємство "Станім" про визнання незаконним п. 1 рішення № 375 від 28.11.1995 р. Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради відмовити.

Судовий збір залишити за позивачем.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 20.02.2017 р.

Суддя М. А. Шіляк