ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2017 року Справа № 904/8991/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Широбокова Л.П., Орєшкіна Е.В.

секретар судового засідання Абадей М.О.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, представник, довіреність №14-127 від 13.05.2014 р.

від відповідача: ОСОБА_2, представник, довіреність №4 від 03.01.2017р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22.12.2016р. у справі №904/8991/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ

до Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа", м.Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення 18079956,91 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 22.12.2016р. у справі №904/8991/16 (суддя Юзіков С.Г.) позов задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 2167653,88 грн. - пені, 10401129,24 грн. - індексу інфляції, 1513434,14 грн. - трьох процентів річних, 185777,45 грн. - судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

Означене рішення суду першої інстанції вмотивоване тим, що відповідач несвоєчасно здійснював оплату за поставлений природний газ, тому суд визнав частково обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача додатково нарахованих на розмір основного боргу інфляційних втрат, процентів річних та пені. При цьому суд задовольнив клопотання відповідача та зменшив розмір пені на 50%. від заявленої до стягнення. При прийнятті рішення суд керувався, зокрема, ст.ст. 11, 530, 610, 612, 625 Цивільного кодексу України, 193, 216-217, 230-231, 233 Господарського кодексу України, п.3ч.1 ст. 83 ГПК України.

Позивач (ПАТ "НАК "Нафтогаз України"), не погодившись з рішенням місцевого господарського суду в частині зменшення неустойки подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що рішення в цій частині прийнято з порушенням норм матеріального (ст.ст. 219, 233 Господарського кодексу України, ст.ст. 549-552 Цивільного кодексу України) та процесуального (ст. 4-2 , 22, 43, 83, 84 ГПК України) права, без дослідження усіх істотних обставин справи, тому підлягає скасуванню в цій частині та прийнятті нового рішення, за яким слід стягнути з відповідача на користь позивача пеню в повному розмірі.

В обґрунтування своїх вимог у апеляційній скарзі позивач вказує на те, що право суду на зменшення неустойки може бути реалізоване тільки в поєднанні з нормами матеріального права. Наголошує на тому, що відповідно до матеріалів справи розмір неустойки (пені в сумі 4335307,75 грн.) значно менше розміру збитків (інфляційних втрату розмірі 12231215,02 грн.), а крім того зі сторони позивача не мали місце неправомірні дії чи бездіяльність щодо перешкоджання вчасних розрахунків за поставлений природний газ, тому з урахуванням положень ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 219 Господарського кодексу України застосування судом ст. 83 ГПК України та зменшення розміру цієї пені є неправомірним. Також, вказує, що у даному випадку суд відповідно до ст.ст. 4-2, 43 ГПК України повинен був дослідити не лише доводи відповідача, але й надати належну оцінку запереченням, наданим позивачем. Просить суд врахувати, що відповідно відповідач, здійснюючи підприємницьку діяльність (ст. 42 Господарського кодексу України) та укладаючи договір на поставку природного газу, усвідомлював всі ризики та з доброї волі погодився на умови поставки, в тому числі і щодо нарахування пені. Вказує, що зі своєї сторони позивач, здійснюючи покладене державою завдання з забезпечення галузей національної економіки та населення природним газом, діє у жорстких рамках затверджених тарифів на закупівлю та постачання природного газу споживачам, зазначає значних збитків через встановлення державою тарифів на газ для населення нижчими за їх собівартість, також перебуває у тяжкому фінансовому стані, що підтверджується відповідною фінансовою звітністю. Також, що через несвоєчасність розрахунків та заборгованість споживачів природного газу ПАТ НАК "Нафтогаз України", як гарантований постачальник газу, змушена залучати комерційні кредити за ринковими відсотковими ставками для забезпечення потреб споживачів газу. Вказує, що Бюджетом України та фінансовим планом ПАТ НАК "Нафтогаз України" не передбачені фінансові можливості кредитування споживачів природного газу, тому єдиним джерелом часткової компенсації понесених втрат, завданих несвоєчасними розрахунками за газ, є стягнення з боржників пені у розмірі, передбаченому умовами договору. Також звертає увагу на те, що НАК "Нафтогаз України" як підприємство державного сектора економіки, є об'єктом, що має стратегічне значення для економіки, суспільства і безпеки держави. У 2014 році через окупацію Автономної Республіки Крим ПАТ НАК "Нафтогаз України" зазнала знецінення інвестицій у ПАТ "Чорноморнафтогаз" та у части підприємств, що знаходяться в Криму, у сумі 899806 тис. грн. та знецінення запасів природного газу, розташованого у підземних сховищах на території Криму у сумі 19093484 тис. грн. Крім того, через несанкціонований відбір природного газу на території проведення антитерористичної операції, визначених Законом України "Про тимчасові заходи на період проведення АТО" №1669 від 02.09.2014 року, позивач зазнав збитків у розмірі 1431624 тис. грн. Підсумовуючи, позивач вважає, зменшуючи розмір відповідальності за порушення грошового зобов'язання за відсутності доказів неправомірних дій позивача, суд порушив вимоги ст. 219 Господарського кодексу України. Вважає, що застосовуючи ст. 83 ГПК України суд мав у обов'язковому порядку у відповідності до ст. 551 Цивільного кодексу України дослідити наявність чи відсутність збитків у позивача та співрозмірність неустойки та збитків, а також ступінь виконання зобов'язання, майновий стан сторін, інтереси сторін та інші обставини справи. Також вважає, що відповідачем не було надано жодних належних доказів винятковості обставин, не враховано фінансове становище та особливості господарської діяльності позивача. Наголошує на тому, що за таких обставин, без надання належної оцінки доводів обох сторін, застосування ст. 233 Господарського кодексу України є необґрунтованим та незаконним.

Відповідач (КПТМ "Криворіжтепломережа") у відзиві на апеляційну скаргу не погоджується з доводами НАК "Нафтогаз України". Вказує, що судом об'єктивно оцінено, що даний випадок є винятковим, так як КПТМ "Криворіжтепломережа" є комунальним підприємством, заснованим на комунальній власності територіальної громади міста та за специфікою мети створення, а також предметом господарської діяльності не є фактичним споживачем газу, оскільки згідно договору газ використовувався виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами, організаціями та іншими споживачами. Особливістю реалізації тепла відповідачем є те, що таке постачання здійснюється за регульованими тарифами, які не є обґрунтованими та виправданими, а тому фактично діяльність КПТМ "Криворіжтепломережа" з реалізації тепла споживачам є збитковою. До того ж вказує, що у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2014р. №217 всі кошти за послуги теплопостачання надходять на розрахункові рахунки підприємства зі спеціальним режимом використання, після чого незалежно від підприємства уповноважений банк - Ощадбанк самостійно здійснює перерахування коштів в затвердженому НКРПП відсотковому співвідношенні на користь постачальника газу. Внаслідок цього кошти, які залишаються в розпорядженні підприємства, є недостатніми для погашення навіть першочергових обов'язкових платежів (податків, заробітної плати тощо) та необхідних матеріалів, спожитих енергоресурсів для безперебійного надання послуг теплопостачання у м. Кривий Ріг.

В судовому засіданні 08.02.2017р. представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, а представник відповідача заперечував на її задоволенні, з підстав, наведених у відзиві. За результатами перегляду справи в судовому засіданні 08.02.2017р. судом апеляційної інстанції проголошено вступну та резолютивну частину постанови суду.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Із матеріалів справи встановлено, що між Публічним акціонерним товариством "Національна компанія "Нафтогаз України" (Продавець) та Комунальним підприємством теплових мереж "Криворіжтепломережа" (Покупець) укладено Договір купівлі-продажу природного газу №653/14-БО-5 від 05.12.13р. (далі Договір), за п.1.1. якого Продавець (позивач) зобовязався передати у власність Покупцю (відповідачеві) у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД НОМЕР_1, а Покупець зобовязався прийняти та оплатити цей природний газ (далі газ), на умовах цього Договору.

Газ, що подається за цим Договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами (далі споживачам Покупця) (п.1.2. Договору).

Пунктом 6.1. Договору встановлено, що оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

В платіжних дорученнях Покупець повинен обовязково зазначати номер Договору, дату його підписання та призначення платежу без зазначення періоду, за який здійснюється оплата. За наявності заборгованості у покупця за цим Договором Продавець має право зарахувати кошти, що надійшли від Покупця, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по цьому Договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості .

Кошти, які надійшли від Покупця, будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим Договором (п.6.3. Договору).

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що у разі невиконання Покупцем умов п.6.1. Договору Продавець має право не здійснювати поставку газу Покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання Покупцем п.6.1. умов цього Договору він у безспірному порядку зобовязується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Пунктом 9.3. Договору встановлено, що строк у межах якого Сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у п'ять років.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, на виконання умов вказаного вище Договору, у січні-грудні 2014 року, позивач поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 105066373,84 грн., що підтверджуються актами приймання - передачі природного газу: від 31.01.2014р. за січень на суму 15465473,52 грн., від 31.01.2014р. на суму 1855059,45 грн., від 28.02.2014р. на суму 17364751,16 грн., від 28.02.2014р. на суму 1709953,90 грн., від 31.03.2014р. на суму 13214768,81 грн., від 31.03.2014р. на суму 1532202,50 грн., від 30.04.2014р. на суму 5227731,02 грн., від 30.04.2014р. на суму 1007919,16 грн., від 31.05.2014р. на суму 1780250,35 грн., від 31.05.2014р. на суму 81618,90 грн., від 30.06.2014р. на суму 4038,22 грн., від 30.06.2014р. на суму 1049619,39 грн., від 31.07.2014р. на суму 499992,40 грн., від 31.08.2014р. на суму 141374,97 грн., від 30.09.2014р. на суму 13503,46 грн., від 30.09.2014р. на суму 297191,43 грн., від 31.10.2014р. на суму 1765449,30 грн., від 31.10.2014р. на суму 511036,79 грн., від 30.11.2014р. на суму 2012002,50 грн., від 30.11.2014р. на суму 13873420,37 грн., від 31.12.2014р. на суму 22796344,05 грн., від 31.12.2014р. на суму 2862672,19 грн., а всього на суму 105066373,84 грн.

Оплату за поставлений природний газ за вказаним Договором відповідач здійснював несвоєчасно та не в повному обсязі, що стало приводом для звернення позивача із позовом до відповідача про стягнення заборгованості, що був предметом розгляду у іншій справі господарського суду Дніпропетровської області за №904/6406/15.

Так рішенням господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/6406/15 від 21.09.2015р. з відповідача на користь позивача стягнуто основний борг в сумі 39734930,26 грн. за отриманий відповідно до Договору №653/14-БО-5 від 05.12.2013р. протягом січня-грудня 2014 року природний газ, пеню в сумі 6013796,37 грн., інфляційні втрати в сумі 18701400,64 грн., 3 % річних в сумі 1677298,92 грн., нараховані за прострочку платежу станом на 28.04.2015р.

Предметом судового розгляду у даній справі стали вимоги позивача до відповідача про сплату заборгованості, що утворилась після донарахування позивачем пені у розмірі 4335307,75 грн., 3% річних 1513434,14 грн. та інфляційних втрат 12231215,02 грн. за період з 29.04.2015р. по 04.08.2016р.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача у даній справі, місцевий господарський суд виходив із того, що відповідач несвоєчасно здійснював оплату за поставлений природний газ, тому відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України суд визнав частково обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача додатково нарахованих на розмір основного боргу інфляційних втрат, які за перерахунком суду за період прострочки становлять суму 10401129,24 грн., а також суму 151343414 грн. трьох процентів річних.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі вказаного вище Договору, є господарськими зобовязаннями, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Стаття 629 Цивільного кодексу України встановлює, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 193 Господарського кодексу України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобовязання.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частина 1 ст. 216 Господарського кодексу України зазначає, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком позивача відповідачем було проведено оплату природного газу, що був поставлений за вказаним Договором, платежами на загальну суму 65331443,58 грн. і таким чином, основний борг становить 39734930,26 грн.

Відповідач зі своє сторони існування заборгованості в означеному вище розмірі належними доказами в даній справі не спростував.

На підставі зазначених вище норм законодавства, зважаючи на встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань з оплати за природний газ, які не припинені до цього часу шляхом їх належного виконання, внаслідок чого у відповідача на дату звернення до суду (03.10.2016р.) рахується основний борг в загальній сумі 39734930,26 грн., колегія суддів, перевіривши розрахунки позивача, погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності законних підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми 10401129,24 грн. інфляційних втрат та суми 151343414 грн. трьох процентів річних.

Сторони не оспорюють відмови судом першої інстанції позивачеві у стягненні з відповідача решти суми 1830085,78 грн. інфляційних втрат, як помилкових нарахувань. Відтак причиною апеляційного оскарження у даній справі є питання про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 2167653,88 грн.

За розрахунком позивача, відповідно до умов п. 7.2. Договору, у відповідача виникли зобов'язання зі сплати пені на загальну суму 4335307,75 грн., яка нарахована: - в сумі 1087508,98 грн. від суми простроченого платежу 14075914,02 грн. за період з 29.04.2015р. по 14.06.2015р. (47 днів); - в сумі 3247798,77 грн. від суми простроченого платежу 25659016,24 за період з 29.04.2015р. по 14.07.2015р. (77 днів).

Стаття 232 Господарського кодексу України визначає порядок застосування штрафних санкцій, згідно з яким якщо за невиконання або неналежне виконання зобов'язання встановлено штрафні санкції, то збитки відшкодовуються в частині непокритій цими санкціями. Законом або договором можуть бути передбачені випадки, коли: допускається стягнення тільки штрафних санкцій; збитки можуть бути стягнуті у повній мірі понад штрафні санкції; за вибором кредитора можуть бути стягнуті або збитки або штрафні санкції.

За умовами укладеного між сторонами Договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України (п. 7.1. Договору), зокрема встановлено обов'язок Покупця сплатити Продавцю пеню (п.7.2. Договору).

Таким чином, відшкодування збитків, спричинених неналежним виконання такого договору має відбуватися у відповідності до чинного законодавства, тобто в частині не покритій штрафними санкціями (ч.1 ст. 232 Господарського кодексу України).

Разом із цим слід врахувати, що статтею 233 Господарського суду України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частина 3 статті 551 Цивільного кодексу України також містить положення, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України).

Заперечуючи на задоволення позовних вимог позивача, відповідач у своєму відзиві на позов, просив суд звернути увагу на наявність обставин, які надають суду право, приймаючи рішення, зменшити у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), а тому зменшити суму до розміру 25% від заявленої до стягнення.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв'язку з порушенням зобов'язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом (абзаци 1 і 3 підпункту 3.17.4 підпункту 3.17. пункту 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Враховуючи наведені відповідачем в клопотанні про зменшення пені доводи, місцевий господарський суд вважав за можливе зменшити розмір пені, з заявленої до стягнення суми 4335307,75 грн. до суми 2167653,88 грн., тобто на 50%.

Дослідивши доводи апеляційної скарги позивача, колегія суддів вважає їх такими, що не спростовують вірного висновку суду першої інстанції щодо наявності обставин, які є підставою для зменшення пені.

Так, відповідно до Статуту Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" це комунальне підприємство засноване Криворізькою міською радою та створене з метою отримання прибутку в результаті діяльності з виробництва, транспортування, постачання та реалізації теплової енергії, а також надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води споживачам, які віднесені до територіальної громади міста ОСОБА_3.

Судом встановлено, що за умовами укладеного між сторонами Договору споживання газу відповідачем здійснювалось виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами.

Таким чином, отримання відповідачем доходу від своєї господарської діяльності знаходиться в безпосередньому зв'язку із реалізацією теплової енергії його зазначеним споживачам.

Надані відповідачем докази (Довідка про нараховані та отримані від реалізації теплової енергії, послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, Інформація про проведену претензійно-позовну роботу юридичним відділом КПТМ "Криворіжтепломережа" по юридичним особам та по населенню, Інформація по виконавчим документам пред'явленим на виконання до державної виконавчої служби по юридичним особам та по населенню, Баланс (Звіт про фінансовий стан) на 30 червня 2016р.), Звіт про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід за І півріччя 201 року), Інформація про фінансові результати і дебіторську заборгованість станом на 1 липня 2016 р. тощо) підтверджують збиткову господарську діяльність КПТМ "Криворіжтепломережа" у 2015 - І півріччі 2016 років, причинами якої є наявність дебіторської заборгованості понад 374 млн. грн., у тому числі населення - понад 141 млн. грн., державний бюджет - понад 3,8 млн. грн., підприємства - понад 62 млн. грн.

Із наданої відповідачем інформації вбачається, що цим підприємством постійно вживаються заходи до примусового стягнення заборгованості в порядку претензійно-позовної роботи. Так в період з 01.01.2016р. по 01.11.2016р. підприємством подано до районних судів м. Кривого Рогу 1217 позовів на загальну суму стягнення понад 7 млн. грн., до господарських судів - 95 позовів на загальну суму стягнення понад 142 млн. грн.

Колегія суддів вважає, що оцінюючі надані відповідачем докази, місцевий господарський суд вірно визнав наведені вище обставини такими, що є виключними та такими, що підлягають врахуванню судом при вирішення питання про наявність підстав для зменшення неустойки (пені).

При цьому зменшення судом першої інстанції пені до розміру 50% свідчить також й про врахування доводів позивача щодо його майнового стану, який зазнав збитків від втрати своїх активів внаслідок анексії Криму та проведення антитерористичної операції на Сході України, та особливостей господарської діяльності, як газопостачального підприємства, на яке державою покладений обов'язок забезпечення галузей національної економіки природним газом.

Щодо решти доводів апеляційної скарги позивача про помилкове застосування судом положень ст.551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України, то колегія суддів відхиляє їх з тих міркувань, що як вірно вказав позивач, керуючись ст. 224 Господарського кодексу України, до збитків ПАТ НАК "Нафтогаз України" за операцією купівлі-продажу природного газу за спірним договором слід віднести фактично понесені цим товариством інфляційні втрати, проте водночас позивач не враховує, що ці збитки компенсовані йому в повній мірі судом шляхом стягнення з відповідача відповідних сум за оскарженим судовим рішенням. Слід врахувати також, що стягнення судом трьох процентів річних компенсує позивачу й втрати від користування протягом спірного періоду належними йому коштами іншою особою - відповідачем. Відносно інших збитків, які виникають в господарській діяльності позивача, то до матеріалів судової справи не надано доказів як про конкретний розмір таких збитків, так і про існування прямого причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та спричиненими позивачу збитками, внаслідок неналежного виконання відповідачем укладеного між сторонами договору на поставку природного газу. Натомість однією із правових функцій неустойки (штрафу, пені) - є компенсація можливих збитків від порушення зобов'язання, які таким чином не підлягають доказуванню. Відтак у даному випадку розмір нарахованої позивачем неустойки (пені) є вочевидь надмірним над збитками позивача, оскільки позивачем не доведено існування інших реальних збитків, ніж ті, які вже компенсовані позивачу в повному розмірі за рахунок стягнення інфляційних втрат та процентів річних.

В матеріалах справи не міститься доказів, які свідчать про необхідність застосування ч.3 ст. 219 Господарського кодексу України, тому доводи позивача про помилкове не врахування судом першої інстанції цієї правової норми є недоречними.

Відповідно до приписів ст. ст. 45, 47, 43 Господарського процесуального кодексу України судові рішення приймаються судом за результатами обговорення усіх обставин справи та за умови здійснення за своїм внутрішнім переконанням оцінки доказів, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що господарським судом повно, всебічно та об'єктивно досліджені всі обставини справи в їх сукупності, їм надана належна правова оцінка, оскаржене рішення місцевого господарського суду повністю відповідає вимогам законодавства, тому передбачених статтею 104 ГПК України підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у справі судового рішення немає.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв'язку із апеляційним оскарженням, згідно ст. 49 ГПК України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22.12.2016р. у справі №904/8991/16 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови складено 14.02.2017р.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя Л.П. Широбокова

Суддя Е.В. Орєшкіна