КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2017 р. Справа№ 910/6729/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Шапрана В.В.

Мартюк А.І.

при секретарі Шмиговській А.М.

за участю представників:

від позивача - не з'явився

від відповідача - Розовенко В.В. (довіреність б/н від 15.09.2016 р.)

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «АТП «АТЛАНТ»

на рішення господарського суду міста Києва від 21.04.2015 р.

у справі №910/6729/15-г (суддя Трофименко Т.Ю.)

за позовом Компанії ELINFORT LTD (ЕЛІНФОРТ ЛТД)

до Приватного акціонерного товариства «АТП «АТЛАНТ»

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Компанія ELINFORT LTD (ЕЛІНФОРТ ЛТД) звернулась до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «АТП «АТЛАНТ» про стягнення з відповідача заборгованості за простим векселем серії АА №2243272 в розмірі 1975104,00 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 21.04.2015 р. позов задоволено повністю. Стягнуто з відповідача на користь позивача 1975104,00 грн. заборгованості за простим векселем серії АА №2243272 та 39502,08 грн. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з неповним встановленням обставин, що мають значення для справи.

Представник відповідача в судовому засіданні повністю підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив скаргу задовольнити, рішення скасувати, в позові відмовити.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи те, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а строки розгляду апеляційної скарги обмежені ст. 102 ГПК України, колегія суддів, вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку без участі представника позивача.

Колегія суддів зазначає, що ухвалами Київського апеляційного господарського суду явка сторін у судове засідання обов'язковою не визнавалась.

Зважаючи на те, що неявка представника позивача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, апеляційний господарський суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

29.11.2011 р. ПрАТ «АТП «АТЛАНТ» емітовано на користь ПАТ «Українська автомобільна корпорація» простий вексель серії АА №2243272 на суму 1975104,00 грн. з датою платежу - за пред'явленням.

05.02.2015 р. між ПАТ «Українська автомобільна корпорація» (продавець) та позивачем (покупець) за участю повіреного - ТОВ «Фондова компанія «Даліз-Фінанс» укладено договір № БВ 9/8-3/15 купівлі-продажу цінних паперів на виконання договору доручення № БД 9/3-3/15 від 05.02.2015 р., відповідно до умов якого, продавець зобов'язується передати, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цінні папери (далі - ЦП) в порядку, строки та на умовах передбачених цим договором.

В п. 1.2. вказаного договору купівлі-продажу вказані реквізити цінних паперів, які є предметом купівлі-продажу за цим договором, а саме вексель серії АА №2243272.

Згідно п. 1.3. договору, загальна сума договору становить 957000,00 грн., без ПДВ.

Пунктом 3.3 договору купівлі-продажу встановлено, що підтвердженням факта переходу прав власності на цінні папери є передача цінних паперів вказаних в п. 1.2. покупцю за Актом прийому-передачі цінних паперів, із здійсненням іменного індосаменту, за яким індосант приймає на себе відповідальність перед будь-яким наступним векселедержателем.

З матеріалів справи вбачається, що продавець передав, а покупець прийняв вказані цінні папери та на виконання договору купівлі-продажу сторони уклали Акт прийому-передачі цінних паперів та вчинили іменний індосамент на простому векселі серії АА №2243272, що свідчить про перехід права власності до позивача.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що відповідач як емітент та платник за векселем платежу не здійснив.

Враховуючи, що на підставі договору купівлі-продажу позивач придбав простий вексель серії АА №2243272 та саме він є особою, у якої знаходиться вексель, він є законним держателем векселя.

У визначений у векселі строк відповідач платіж за векселем не здійснив, у зв'язку з чим позивач звернувся до відповідача з вимогою про здійснення платежу, про що складено Акт пред'явлення векселя до платежу від 23.02.2015 р. Відповідач відмовився здійснити оплату, вказав у Акті застереження про неможливість здійснення платежу через відсутність коштів.

Статтею 1 Закону України «Про обіг векселів в Україні» визначено, що законодавство України про обіг векселів складається із Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі (далі - Уніфікований закон), з урахуванням застережень, обумовлених додатком II до цієї Конвенції, та із Женевської конвенції 1930 року про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі, Женевської конвенції 1930 року про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів, Закону України «Про цінні папери і фондову біржу», Закону України «Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі», Закону України «Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі», Закону України «Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів», цього Закону та інших прийнятих згідно з ними актів законодавства України.

Відповідно до ст. 194 ЦК України, цінним папером є документ установленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право, визначає взаємовідносини емітента цінного папера (особи, яка видала цінний папір) і особи, яка має права на цінний папір, та передбачає виконання зобов'язань за таким цінним папером, а також можливість передачі прав на цінний папір та прав за цінним папером іншим особам.

Пунктом 2 ч. 5 ст. 3 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» визначено, що боргові цінні папери - цінні папери, що посвідчують відносини позики і передбачають зобов'язання емітента або особи, яка видала неемісійний цінний папір, сплатити у визначений строк кошти, передати товари або надати послуги відповідно до зобов'язання. До боргових цінних паперів відносяться: облігації підприємств; державні облігації України; облігації місцевих позик; казначейські зобов'язання України; ощадні (депозитні) сертифікати; векселі; облігації міжнародних фінансових організацій; облігації Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Згідно ст. 14 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок», вексель - цінний папір, який посвідчує безумовне грошове зобов'язання векселедавця або його наказ третій особі сплатити після настання строку платежу визначену суму власнику векселя (векселедержателю). Векселі можуть бути прості або переказні та існують виключно у документарній формі.

Відповідно до ст. 77 Конвенції, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні та прості векселі, до простих векселів застосовуються такі самі положення, що стосуються переказних векселів, тією мірою, якою вони є сумісними з природою цих документів, а саме положення щодо індосаменту, строку платежу, платежу, права регресу у разі неплатежу, платежу у порядку посередництва, копій, змін, позовної давності, неробочих днів, обчислення строків і заборони пільгових строків.

Пунктами 7, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 08.06.2007 р. №5 «Про деякі питання розгляду спорів, пов'язаних з обігом векселів» визначено, що згідно зі ст.ст. 16, 77 Уніфікованого закону особа, у якої знаходиться вексель, вважається його законним держателем, якщо її право на вексель базується на безперервному ряді індосаментів, навіть якщо останній із них є бланковим.

Простий або акцептований переказний вексель строком платежу «за пред'явленням» підлягає оплаті в день його належного пред'явлення до платежу.

Держатель такого векселя повинен пред'явити його до платежу протягом одного року від дати складення, якщо векселедавець не скоротив або не встановив більш тривалий строк. Зазначені строки можуть бути скорочені індосантами (ст. 34 Уніфікованого закону).

Строк для пред'явлення відраховується з дати складання векселя. Якщо у векселі строком «за пред'явленням» вказано, що він не може бути пред'явлений до платежу раніше визначеної дати, строк для його пред'явлення до платежу відраховується з цієї дати.

У разі непред'явлення до платежу переказного векселя в установлені строки його держатель втрачає права за ним стосовно індосантів, векселедавця, а також інших зобов'язаних за векселем осіб, за винятком акцептанта, а при непред'явленні до платежу простого векселя - за винятком векселедавця (ст.ст. 53, 78, Уніфікованого закону). Такі самі наслідки настають, якщо вексель зі строком платежу на визначений день або у визначений строк від дати складання чи пред'явлення не пред'явлено до платежу в день, коли він мав бути оплачений, або протягом двох наступних робочих днів (ст.ст. 38, 53, 78 Уніфікованого закону).

За вексельним законодавством виникають зобов'язання як прямих боржників, так і боржників у порядку регресу.

Прямі боржники - це векселедавець простого векселя та акцептант переказного векселя. Вимоги до зазначених осіб, а також до авалістів за них (за їх наявності) можуть бути пред'явлені як у строк платежу, так і протягом усього строку вексельної давності незалежно від наявності протесту. При цьому підставою для заявлення вимог до прямих боржників є сам вексель, що знаходиться у кредитора.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 08.06.2007 № 5 «Про деякі питання практики розгляду спорів, пов'язаних з обігом векселів», у разі пред'явлення законним векселедержателем вимоги про оплату векселя зобов'язана за ним особа не має права відмовитися від виконання з посиланням на відсутність або недійсність зобов'язання, крім випадків, передбачених ст. 17 Уніфікованого закону.

Заперечуючи проти позовних вимог у суді першої інстанції, відповідач стверджував, що йому не відомо чи є спірний вексель серії АА 2243272 предметом договору купівлі-продажу цінних паперів. Отже, відповідач вважає, що позивач не довів допустимими засобами доказування що він є належним власником простого векселя серії АА 2243272 на суму 1975104,00 грн. Проте, колегія суддів критично оцінює вказані твердження відповідача, оскільки в суді апеляційної інстанції відповідач наголошував на тому, що позовна заява від імені позивача підписана неуповноваженою особою, а також однією з підстав для відмови у задоволенні позовних вимог відповідач зазначає про відсутність на Акті пред'явлення векселю до платежу від 23.02.2015 р. банківських реквізитів нерезидента - Компанії «ЕЛІНФОРТ ЛТД» які б дозволили відповідачу виконати платіж. З матеріалів справи вбачається, що представник відповідача в суді першої інстанції наводив зовсім інші підстави для відмови у позові.

З огляду на те, що позивачем доведено, що він є належним власником простого векселя серії АА 2243272 на суму 1975104,00 грн., а саме надано договір № БВ 9/8-3/15 купівлі продажу цінних паперів, договір доручення № БД 9/3-3/15 від 05.02.2015 р. та акт приймання-передачі цінних паперів, то у відповідача відсутні будь-які підстави для невиконання зобов'язання за простим векселем серії АА №2243272 щодо здійснення платежу на користь його держателя, а саме позивача.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за простим векселем серії АА №2243272 в розмірі 1975104,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем, в порушення зазначеної норми, належним чином апеляційну скаргу не обґрунтовано, доказів та підстав для скасування рішення суду першої інстанції апеляційному суду не наведено.

З огляду на викладене, посилання скаржника на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з неповним встановленням обставин, що мають значення для справи, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду та не підтверджуються наявними матеріалами справи.

Тому колегія суддів вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 21.04.2015 р. у даній справі є таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «АТП «АТЛАНТ» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 21.04.2015 р. у справі №910/6729/15-г залишити без змін.

Справу №910/6729/15-г повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді В.В. Шапран

А.І. Мартюк