РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2017Справа №910/22294/16

За позовом Приватного підприємства «ЛТК Альянс»

до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Агротрейд-2000»

про стягнення 146043,03 грн.

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача - Огороднік І.М. (представник за довіреністю);

від відповідача - Слюсар М.М. (представник за довіреністю);

від третьої особи - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року Приватне підприємство «ЛТК Альянс» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до відповідача, Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Агротрейд-2000» про стягнення збитків в розмірі 146043,03 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що позивачем на підставі договору №ТЭО-ЖД-50 від 24.03.2016 надавалися Товариству з обмеженою відповідальністю «Агротрейд-2000» транспортно-експедиторські послуги при перевезенні вантажу залізничним транспортом.

Так, Залізницею здійснювались перевезення вантажів позивача на підставі Договорів №1164206 від 20.11.2015 та №49 від 22.02.2016.

На підставі зазначених договорів, 25.06.2016 позивачем було здійснено перевезення Сої в пункт поставки ТОВ «ТІС-Міндобрива» для ДП з іноземними інвестиціями «Сантрейд», на виконання договору поставки №60103037 від 10.06.2016.

Після прибуття вагонів на станцію Чорноморська представниками ТОВ «ТІС-Міндобрива» було виявлено недостачу вантажу у вагонах №95448171, №95517017, №95524542, №95692059, №95654257 масою у 11825 кг, на загальну суму 146043,03 грн.

Відтак, оскільки позивач є експедитором та вантажовідправником і на підставі переуступного напису на накладних, останній звернувся із зазначеним позовом до відповідача та просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» 146043,03 грн. вартості втраченого вантажу.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, зокрема зазначив, що по прибутті зазначених вагонів на станцію Чорноморська між відповідачем та вантажоодержувачем було підписано Пам'ятку про подання вагонів №2830 від 19.06.2016 якою сторони підтвердили відсутність претензій з боку вантажоодержувача щодо ваги спірних вагонів.

Крім того, 20.06.2016 було складено Акт загальної форми з якого вбачається, що у спірних вагонах вістуне витікання вантажу, запірні пристрої справні та виконують свої функції, відтак не було обставин для складання комерційного акту.

На підставі викладеного відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, пояснень по суті спору не надав, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений у встановленому законом порядку.

Відповідно до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників третьої особи за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Розглянувши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Позивачем на підставі договору №ТЭО-ЖД-50 від 24.03.2016 надавалися Товариству з обмеженою відповідальністю «Агротрейд-2000» транспортно-експедиторські послуги при перевезенні вантажу залізничним транспортом.

У червні 2016 року Приватним підприємством «ЛТК Альянс» на адресу ТОВ «ТІС-Міндобрива» були відправлені залізничні вагони №95448171, №95517017, №95524542, №95692059, №95654257 з вантажем - насіння сої.

Вказані обставини підтверджуються наявною у матеріалах справи залізничною накладною №33912940 від 16.06.2016 згідно з якою вантаж був прийнятий до перевезення відповідачем.

Перевезення вищеописаних вагонів здійснювалося Відповідачем на підставі договорів №1164206 від 20.11.2015 та №49 від 22.02.2016.

Відповідно до ст. 130 Статуту залізниць України (затверджений постановою КМУ від 6 квітня 1998 року № 457, далі - Статут), право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів мають, зокрема, у разі недостачі вантажу одержувач - за умови пред'явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. Якщо у складанні комерційного акта відмовлено, замість нього подається документ, що підтверджує скаргу про цю відмову (накладна та комерційний акт подаються лише в оригіналі).

Претензії, що виникли з приводу перевезення вантажів, заявляються залізниці призначення вантажу (ст. 131 Статуту), якою у даній справі є Відповідач, як правонаступник у даних правовідносинах Одеської залізниці та Південної залізниці, що Відповідачем не заперечується.

Відповідно до ст. 133 Статуту, передача іншим організаціям або громадянам права на пред'явлення претензій та позовів не допускається, за винятком, зокрема, випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, і передача права засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції). До претензії або позову додаються документи, які підтверджують вимоги заявника, і щодо нестачі - крім документів, які обґрунтовують їх пред'явлення (подання), додається документ, який засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

З наявної в матеріалах справи накладної №33912940 від 16.06.2016 вантажоодержувачем, ТОВ з іноземною інвестицією «Трансінвестсервіс», правомірно здійснено передавальний напис про передачу права на пред'явлення претензій та позовів Позивачу, який є вантажовідправником за цими ж накладними

З матеріалів справи вбачається, що вантаж прибув на станцію Чорноморська у справних вагонах. Після прибуття спірних вагонів на вказану станцію між відповідачем та вантажоодержувачем було підписано Пам'ятку про подання вагонів №2830 від 19.06.2016, з якої вбачається, що сторонами не зафіксовано жодних порушень маси вантажу у спірних вагонах.

Разом з тим, 20.06.2016 було складено Акт загальної форми з якого вбачається, що у спірних вагонах відстунє витікання вантажу, запірні пристрої справні та виконують свої функції, за таких обставин сторони підтвердили, що відсутні підстави для складання комерційного акту.

Як вбачається з пояснень представника позивача Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЛК Альянс» було виявлено недостачу вантажу насіння сої у зазначених вагонах, про що 21.06.2016 було надіслано запит №497 начальнику Регіональної філії «Одеська залізниця» із проханням забезпечити присутність представників залізниці про комісійному розвантаженні вагонів.

У відповідь на зазначений запит начальник станції Чорноморська Листом №553 від 22.06.2016 повідомив, що при комерційному огляді спірних вагонів порушень не виявлено, запірні пристрої справні, виконують свої функції, відповідають номерам вказаним у перевізних документах, на підставі чого у відповідності до п.15 Правил видачі вантажів, видача вантажів, на станціях призначення, якщо вантажі прибули в справних вагонах, з непошкодженими пломбами відправників, проводиться без участі залізниці.

Спір у розглядуваній справі виник, на думку позивача, внаслідок порушення відповідачем правил перевезення вантажу, що призвело до виникнення у відповідача перед позивачем обов'язку відшкодувати завдані збитки в розмірі 146043,03 грн.

Так, відповідно до статті 909 ЦК України за договором перевезення перевізник зобов'язаний доставити довірений йому відправником вантаж в пункт призначення і видати його уповноваженій на отримання вантажу особі.

Відповідно до статті 6 Статуту, накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про залізничний транспорт» залізниці повинні забезпечувати збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях. Частина 1 статті 314 ГК України, яка кореспондується з частиною 2 статті 924 ЦК України, передбачає, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

Аналогічні положення закріплено в статтях 110 та 113 Статуту та статті 23 Закону України «Про залізничний транспорт».

Як було вказано вище судом, норми статті 130 Статуту умовою наявності права на пред'явлення до залізниці позову у разі недостачі вантажу є пред'явлення залізниці в оригіналі накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. Якщо у складанні комерційного акта відмовлено, замість нього подається документ, що підтверджує скаргу про цю відмову.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про залізничний транспорт», обставини, які можуть служити підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників і одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів засвідчуються актами.

У статті 129 Статуту також зазначено, що обставини, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності зокрема, залізниці, під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення, зокрема, обставини невідповідності маси вантажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Залізниця зобов'язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Згідно з п. 15 Правила видачі вантажів (затверджені наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 N 644), видача на станціях призначення імпортних вантажів, що перевозяться не в прямому міжнародному сполученні через порти й прикордонні станції, а також експортних вантажів у портах, на прикордонних станціях, якщо вантажі прибули в справних вагонах, контейнерах з непошкодженими пломбами (ЗПП) відправників, портів, експедиторських організацій, митних органів, провадиться без участі залізниці, за винятком випадків, передбачених статтею 52 Статуту.

Як вбачається з вищезазначеної накладної та договорів, вантаж прибув на експорт до портової станції призначення Чорноморська, а отже на нього розповсюджується дія п. 15 указаних Правил, тобто видача вантажу провадиться без участі залізниці, залізниця сама перевіряти вантаж не зобов'язана, але зобов'язана здійснити таку перевірку, якщо про обставини, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, та зокрема про обставину невідповідності маси вантажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах, залізниці заявить одержувач або відправник вантажу,

В матеріалах справи відсутні докази, що на спірних вагонах були пошкоджені пломби (ЗПП) відправників, портів, експедиторських організацій, митних органів тощо, так як і відсутні докази недостачі вантажу у спірних вагонах.

Крім того, відповідно до п.16 Правил складання актів, у разі відмови начальника станції від складання комерційного акта або оформлення акта з порушенням цих правил одержувач має право до вивезення вантажу зі станції, а при вивантаженні на місцях незагального користування - протягом 24 годин з моменту прийняття від залізниці вагона з вантажем подати про це письмову скаргу начальнику Дирекції залізничних перевезень безпосередньо або через начальника станції. При поданні скарги через начальника станції або безпосередньо начальнику Дирекції одержувачу видається розписка про прийняття скарги.

Матеріали справи не містять доказів того, що мало місце звернення зі скаргою про відмову залізниці у складанні комерційного акта.

Більше того, як вбачається із наявних в матеріалах справи документів Акт загальної форми №5833 яким було підтверджено справність спірних вагонів, зазначений акт було складено більш як через 24 години з моменту прийняття одержувачем спірних вагонів. Також, не підтверджуються матеріалами справи і доводи позивача щодо тієї обставини, що Акт загальної форми складався у темну пору доби, у зв'язку з чим не було помічено сліди відкриття вагонів та пошкодження запірних присторів, що було виявлено позивачем в подальшому, на наступний день, оскільки, як вбачається з оригіналу Акта, наданого Залізницею, вказаний акт складався у світлу пору доби, в 15-00 год.

З огляду на наведене, оскільки позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження пошкодження при здійсненні перевезення вагонів та недостачі при здійсненні перевезення вантажу, який перевозився у вказаних вагонах, а саме не надано доказів складення залізницею комерційного акта на підтвердження заявлених позивачем обставин пошкодження та нестачі, чи подання позивачем скарги на відмову у складанні акта, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст.33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивачем не надано доказів на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві.

На підставі положень ст.49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача в повному обсязі.

Враховуючи вкладене та керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано 20.02.2017

Суддя Я.В. Маринченко