ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23.02.2017 Справа № 920/23/17

Господарський суд Сумської області у складі судді Заєць С.В., розглянувши матеріали справи № 920/23/17:

за позовом: Комунального підприємства «Теплосервіс Білопілля» Білопільської

міської ради, м. Білопілля, Сумська область,

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,

м.Білопілля, Сумська область

про стягнення 137240 грн. 44 коп.

За участю представників сторін:

від позивача: не прибув,

Від відповідача - представник ОСОБА_2 (довіреність від 20.01.2017);

при секретарі судового засідання Малюк Р.Б.

Суть спору: Позивач відповідно до вимог позовної заяви просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 174 326 грн. 37 коп., в тому числі 137 240 грн. 44 коп. борг за спожиту теплоенергію відповідно до Договору про надання послуг з централізованого опалення від 14.10.2011 за № 78 за загальний період з січня 2014 по 19 квітня 2016 року включно, 37085 грн. пені, а також судовий збір.

9 лютого 2017 року від позивача надійшла заява (вх. № 356к від 09.02.2017), в якій позивач вказує, що відмовляється від стягнення штрафних санкцій, зменшує розмір позовних вимог і просить суд стягнути 137 240 грн. 44 коп. боргу за спожиту теплоенергію відповідно до договору про надання послуг з централізованого опалення від 14.10.2011 за № 78, а також 2 614 грн. 90 коп. судового збору.

Враховуючи передбачене статтею 22 Господарського процесуального кодексу України право позивача до прийняття рішення по справі зменшити розмір позовних вимог суд прийняв подану заяву до розгляду.

Таким чином, суд розглядає позовні вимоги про стягнення з відповідача 137 240 грн. 44 коп. боргу за спожиту теплоенергію відповідно до договору про надання послуг з централізованого опалення № 78 від 14.10.2011, а також 2 614 грн. 90 коп. судового збору.

9 лютого 2017 року від відповідача надійшов відзив б/н від 08.02.2017, в якому останній вказав, що з позовом не погоджується і просить суд відмовити в задоволені позовних вимог, оскільки, на думку відповідача, позивачем не надано доказів на підтвердження фактичності надання послуг з теплопостачання, оскільки ФОП ОСОБА_1 ще у 2015 році здійснив відключення свого нежитлового приміщення від системи централізованого опалення. Також, відповідач зазначає, що позивач порушив приписи пункту 5.1 договору про надання послуг з централізованого опалення № 78 від 14 жовтня 2011 року та безпідставно збільшив розмір плати за послуги з централізованого опалення та необґрунтовано визначив розмір заборгованості відповідача за Договором так як будь-яких додаткових угод щодо збільшення розміру плати за послуги централізованого опалення ФОП ОСОБА_1 не підписував.

21.02.2017 позивач подав заяву про долучення додаткових документів по справі № 920/23/17 щодо стягнення заборгованості за спожиті послуги, в якій вказав, що Постановою НКРЕКП № 182 від 31.03.2014 р. «Про внесення змін до деяких постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг», з 01.04.2014 р. встановлено для КП «Теплосервіс Білопілля» новий тариф на теплову енергію для категорії: інші споживачі, в яку входить відповідач, у розмірі 927 грн. 28 коп. за 1 Гкал. (без ПДВ). Постановою НКРЕКП № 301 від 27.02.2015 р. «Про встановлення тарифів на теплову енергію для потреб бюджетних установ, релігійних організацій та інших споживачів (крім населення) КП Білопільської міської ради «Теплосервіс Білопілля» з 01.03.2015 встановлено для позивача новий тариф на теплову енергію для категорії інші споживачі у розмірі: 1681 грн. 16 коп. за 1 Гкал. (без ПДВ). Постановою НКРЕКП № 1068 від 31.03.2015 р. «Про встановлення тарифів на теплову енергію для потреб бюджетних установ, релігійних організацій а інших споживачів (крім населення) КП Білопільської міської ради «Теплосервіс Білопілля» з 01.04.2015 р. встановлено для позивача новий тариф на теплову енергію для категорії інші споживачі у розмірі: 1455 грн. 39 коп. за 1 Гкал. (без ПДВ). Постановою НКРЕКП № 1536 від 30.04.2015 р. «Про встановлення тарифів на теплову енергію для потреб бюджетних установ, релігійних організацій та інших споживачів (крім населення) КП Білопільської міської ради «Теплосервіс Білопілля» з 01.05.2015 встановлено для позивача новий тариф на теплову енергію для категорії інші споживачі у розмірі: 1393 грн. 22 коп. за 1 Гкал. (без ПДВ).

21.02.2017 відповідачем подано суду додаткові письмові пояснення по справі, відповідно до яких відповідач зазначає, що у 2015 році господарським судом Сумської області порушено провадження у справі № 920/1618/15 за позовом № 680 від 05.10.2015 КП Білопільської міської ради «Теплосервіс Білопілля» до ФОП ОСОБА_1, про стягнення заборгованості за спожиту теплоенергію у розмірі 94557,71 грн.. Як зазначає відповідач, у справі № 920/1618/15 предметом позову було стягнення з ФОП «ОСОБА_1 заборгованості за спожиту теплоенергію за періоди: за 2014 р у розмірі - 41 974,75 грн., за 2015 рік у розмірі 38378,56 грн. За результатами розгляду справи № 920/1618/15 судом винесено ухвалу від 17.11.2015, якою припинено провадження у справі на підставі п. 4. ст. 80 Господарського процесуального кодексу України в зв'язку з відмовою позивача від позову. Враховуючи зазначене відповідач вважає, що позивач повторно звернувся до суду з позовом до ФОП ОСОБА_1 за вирішенням спору про той же предмет і з тих же підстав - стягнення заборгованості за 2014 р та січень - квітень 2015, за договором № 78 про надання послуг з централізованого опалення від 14.10.2011у справі № 920/1618/15. З урахуванням викладеного, на думку відповідача, провадження у справі щодо стягнення з ФОП ОСОБА_1 заборгованості за 2014 р. у сумі 36179,15 грн. та за січень - квітень 2015 р. у сумі 38378,56 гри., а всього на суму 74 557,71 грн. - підлягає припиненню. Щодо іншої частини заборгованості, яку просить стягнути позивач з ФОП ОСОБА_1, а саме: за жовтень - грудень 2015 р. у розмірі 22 200,04 грн. та за січень - квітень 2016 р. у розмірі 38378,56 грн., відповідач зазначає, що на його думку сума заборгованості з урахуванням того, що щомісячний розмір за надані послуги згідно п. 5 Договору складає 4497,42 грн. складає 26 984,52 грн. (за жовтень - грудень 2015 р. у розмірі 11243,55 грн. та за січень - квітень 2016 р. у розмірі 15740,97 грн.)

При цьому відповідач зазначає, що господарським судом Сумської області при розгляді справи за № 920/1618/15 було встановлено, що ФОП ОСОБА_1 21.10.2015 р. було перераховано на рахунок позивача в банку 20 000,00 грн., а тому, відповідач вважає, що залишок заборгованості у розмірі 26 984,52 грн. підлягає зменшенню на 20000,00 грн., а тому заборгованість у даній справі складає -6 984,52 грн.

22.02.2017 відповідачем подано суду додаткові пояснення у справ.

23.02.2017 позивачем надано суду письмові пояснення та додаткові документи.

Зазначені документи оглянуті судом та долучені до матеріалів справи.

Представник позивача в судове засідання від 23.02.2017 не прибув, про те надав заяву від 23.02.2017 в якій зазначив, провести дане судове засідання без участі представника позивача, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за встановлений період з жовтня місяця 2015 по 15 квітня 2016 з розрахунку застосування останнього повідомленого тарифу на теплову енергію - підтримує в повному обсязі та просить стягнути в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 23.02.2017 проти задоволення позову в повному обсязі заперечував, визнав заборгованість частково в сумі 6 984,52 грн. за період з 15 жовтня 2015 по 15 квітня 2016 року.

Клопотань про відкладення розгляду справи чи заяв про надання часу для подання додаткових документів від сторін суду не надходило.

Приймаючи до уваги принцип змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч.3 ст. 129 Конституції України, ст. 43 та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив:

14 жовтня 2011 року між Комунальним підприємством Білопільської міської ради «Теплосервіс Білопілля» (позивач, виконавець послуг) та приватним підприємцем ОСОБА_1 (відповідач, споживач) був укладений Договір про надання послуг з централізованого опалення № 78, відповідно до умов якого позивач зобов'язувався надавати відповідачу вчасно та відповідної якості послуги з централізованого опалення, а відповідач був зобов'язаний своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених цим Договором.

Відповідно до п.п. 4,5 Договору сторонами погоджено, що тарифи на послуги становлять:

- з централізованого опалення 13 грн. 72 коп./ 1м.кв.

Розмір щомісячної плати за надані послуги згідно з нормативами (нормами) споживання та Розрахунку до договору № 78 на момент укладення договору становить 4497 грн. 42 коп., у тому числі за централізоване опалення 4497 грн. 42 коп.

Згідно з п. 7 договору встановлено, що розрахунковим періодом є календарний місяць. У разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі вносяться до 10 числа наступного місяця.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що відповідно з Постанов Національної комісії, що здійснює Державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) змінювалися тарифи та теплову енергію, зокрема:

- Постановю НКРЕКП від 31.12.2013 № 404 із січня 2014 р. тариф на теплову енергію складав 760 грн. 99 коп. за 1 Гкал.;

- Постановю НКРЕКП від 31.03.2014 № 182 з квітня 2014 р. тариф на теплову енергію складав 927 грн. 28 коп. за 1 Гкал;

- Постановю НКРЕКП від 23.05.2014 № 563 із червня 2014 р. тариф на теплову енергію складав 999 грн. 90 коп. за 1 Гкал;

- Постановю НКРЕКП від 28.11.2014 № 502 із грудня 2014 р. тариф на теплову енергію складав 1189 грн. 21 коп. за 1 Гкал;

- Постановю НКРЕКП від 27.02.2015 № 301 із березня 2015 р. тариф на теплову енергію складав 1681 грн. 16 коп. за 1 Гкал;

- Постановю НКРЕКП від 31.03.2015 № 1068 із квітня 2015 р. тариф на теплову енергію складав 1455 грн. 39 коп. за 1 Гкал,

- Постановю НКРЕКП від 30.04.2015 № 1536 з травня 2015 р. тариф на теплову енергію складав 1393 грн. 22 коп. за 1 Гкал,

- Постановю НКРЕКП від 29.10.2015 № 2690 із листопада 2015 р. тариф на теплову енергію складав 1344 грн. 10 коп. за 1 Гкал,.

Враховуючи зазначені тарифи позивачем нараховано відповідачу заборгованість за період з січня 2014 по квітень 2016 року в сумі 137240 грн. 44 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач не виконав належним чином договірних зобов'язань щодо своєчасної та у повному обсязі оплати наданих послуг, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 137240 грн. 44 коп. за період з січня 2014 року по 19 квітень 2016 року.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечує проти суми заборгованості, яка нарахована позивачем, вважаючи, що тариф встановлений сторонами в договорі в сумі 4497 грн. 42 коп. належним чином під час дії договору не змінювався.

Суд, оцінивши надані докази приходить до висновку про не можливість покладення в основу даного судового рішення позицію позивача, щодо нарахування заборгованості відповідачу з урахуванням змінених тарифів, враховуючи наступне:

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов`язковим.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Положенням статті 632 Цивільного кодексу України передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадку і на умовах, встановлених договором або законом.

Відповідно до положень ст.ст. 651,654 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Положення статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

З матеріалів справи вбачається, що у пункті 4 Договору встановлено, що тарифи на послуги становлять - з централізованого опалення 13,72 грн. за 1 м.кв.

Окрім цього, пунктом 5 Договору передбачено, що розмір щомісячної плати за надані послуги згідно з нормативами (нормами) споживання та розрахунку до договору № 78 на момент укладення договору становить 4497,42 грн., у тому числі з централізованого опалення - 4497,42 грн.

Згідно з пунктом 5.1 Договору про зміні тарифів на теплопостачання розмір щомісячної плати за надання послуг встановлюється згідно з нормативами (нормами) споживання із внесенням змін до Рахунку до договору, що оформляється додатковою угодою, згідно виставлених рахунків та не є підставою для розірвання (переукладення) договору.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що у разі зміни тарифів на теплопостачання відповідно до умов Договору, позивач повинен був укласти з відповідачем по кожному факту зміни тарифів, додаткову угоду до Договору, в якій погодити новий розмір плати за послуги з централізованого опалення.

Натомість позивачем, відповідно до його пояснень, на адресу відповідача направлялися копії постанов НКРЕКП про зміну тарифів, та в деяких випадках проекти додаткових угод.

Проте, ні в одному з випадків зміни тарифів за постановами НКРЕКП між сторонами не було укладено Додаткової угоди, яка являла б собою письмову угоду підписану та скріплену печатками обох сторін.

Крім іншого, в матеріалах справи відсутні також докази того, що позивач в судовому порядку прагнув укласти з відповідачем обумовлені Додаткові угоди.

Враховуючи зазначене суд приходить до висновку, що між сторонами не укладено додаткових угод, щодо зміни тарифів за централізоване опалення, а тому виходячи з положень Договору розмір щомісячної плати за надані послуги за централізоване опалення становить 4497 грн. 42 коп.

Окрім цього, відповідачем у відзиві на позовну заяву заперечується факт отримання послуг з 2015 року, зазначаючи що в 2015 році відповідач здійснив відключення свого нежитлового приміщенні від системи централізованого опалення.

Заперечення відповідача проти позову з тих мотивів, що ним було проведено відключення приміщення від теплопостачання, судом відхиляються з наступних підстав.

Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005р. № 4 і зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 9.12.2005р. за №1478/11758 (у редакції зі змінами, внесеними згідно з наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства від 06.12.2007р. № 169), затверджений Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання (далі по тексту - Порядок).

Зазначений Порядок визначає процедуру відключення з виконанням усіх передбачених чинним законодавством дій, необхідних для припинення теплопостачання із дотриманням усіх технологічних правил.

Після вивчення наданих власником (власниками) документів, комісія у місячний строк приймає рішення щодо відключення від мереж ІДО і ГВП, улаштування індивідуальної (автономної) системи теплопостачання та збір вихідних даних і технічних умов для виготовлення проектної документації.

Відключення приміщень від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з ЦО і ГВП та власника, наймача (орендаря) квартири (нежитлового приміщення) або уповноваженої ними особи із складанням відповідного акта про відключення, який затверджується на черговому засіданні Комісії.

Самовільне відключення окремих приміщень від внутрішньобудинкової системи централізованого опалення та гарячого водопостачання призводить до розбалансування гідравлічного режиму роботи внутрішньобудинкової системи опалення, перерозподілу теплоносія, що призводить до порушення санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Більше того, при будівництві самого будинку, для системи централізованого опалення використовуються певні види і діаметри труб, які повинні витримувати випробування на стійкість при постійному внутрішньому тиску. Будь-які зміни тиску можуть привести до аварійних наслідків.

Відповідно до п.40 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою КМУ від 03.10.2007р. №1198 споживач теплової енергії зобов'язаний: погоджувати з теплопостачальною організацією нові підключення і відключення та переобладнання системи теплоспоживання, які є причиною збільшення або зменшення обсягу споживання теплової енергії; не допускати переобладнання системи теплоспоживання, яке призводить до порушення теплового балансу будинку, будівлі (споруди).

Проте, відповідачем доказів факту відключення у 2015 році від системи централізованого опалення суду надано не було.

Враховуючи зазначене суд приходить до висновку, що відповідачу позивачем в період з дати укладення договору з 14.10.2011 до квітня 2016 року надавалися послуги з централізованого опалення.

Відповідно до ст. ст. 526, 629 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов Договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов'язання не допускається; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 1 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Судом встановлено, що факт надання позивачем відповідачу послуг з теплопостачання підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. При цьому відповідач за надані послуги своєчасно та у повному обсязі не розрахувався, чим порушив права та охоронювані законом інтереси позивача.

Досліджуючи матеріали справи судом встановлено, що 17.11.2015 господарським судом Сумської області у справі № 920/1618/15 за позовом № 680 від 05.10.2015 КП Білопільської міської ради «Теплосервіс Білопілля» до ФОП ОСОБА_1, про стягнення заборгованості за спожиту теплоенергію у розмірі 94557,71 грн. припинено провадження на підставі п. 4 ст.80 Господарського процесуального кодексу України в зв'язку з відмовою позивача від позову.

Предметом розгляду у справі № 920/1618/15 було стягнення з ФОП ОСОБА_1 заборгованості за спожиту теплоенергію за періоди: за 2014 р у розмірі - 41974,75 грн., за 2015 рік у розмірі 38378,56 грн.

Враховуючи зазначене, а також приймаючи до уваги, що предметом розгляду в даній справі є стягнення за період з січня 2014 по квітень 2016 року , суд приходить до висновку, що позивач повторно звернувся до суду з позовом до ФОП ОСОБА_1 за вирішенням спору про той же предмет і з тих же підстав, а саме в частині стягнення заборгованості за 2014 р та січень - квітень 2015, за договором № 78 про надання послуг з централізованого опалення від 14.10.2011.

Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Враховуючи, що господарський суд Сумської області у справі № 920/1618/15 вирішив спір щодо стягнення з відповідача заборгованості за період за 2014 р та січень - квітень 2015, за договором № 78 про надання послуг з централізованого опалення від 14.10.2011, суд припиняє провадження в частині стягнення заборгованості з відповідача, розраховану позивачем в сумі 74557 грн. 72 коп. за період: за 2014 р та січень- квітень 2015, за договором № 78 про надання послуг з централізованого опалення від 14.10.2011, на підставі п.2 ч 2 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Окрім цього, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем перераховано на рахунок позивача 20 000,00 грн. на погашення заборгованості згідно з платіжним дорученням № 103 від 21 жовтня 2015 року. Зазначена сума не врахована позивачем під час розгляду справи № 920/1618/15, а також не врахована і під час подачі позову у даній справі.

За контррозрахунком відповідача сума заборгованості відповідача перед позивачем за період з жовтня 2015 по квітень 2016 року становить 6984 грн. 52 коп.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Згідно розрахунку, здійсненого судом загальний розмір заборгованості, з урахуванням тарифу за теплопостачання у розмірі 4497 грн. 42 коп., за період з жовтня 2015 року по квітень 2016 року становить 6984 грн. 52 коп.

З огляду на викладене, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань стосовно повної оплати отриманих послуг, суд вважає правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 6984 грн. 52 коп. заборгованості за надані послуги з теплопостачання за період з жовтня 2015 року по квітень 2016 року.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, зокрема судового збору, суд керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом за заявою сторони. На час винесення данного рішення заяви позивача про повернення зайвосплаченого судового збору до суду не надходило.

Враховуючи зазначене, суд керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладає на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. В частині стягнення 74557 грн. 72 коп. заборгованості за період з січня 2014 по квітень 2015 року провадження у справі припинити на підставі п. 2. ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

3. Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства Білопільської міської ради «Теплосервіс Білопілля» (41800, Сумська область, м. Білопілля, вул. Cоборна, буд. 87, код 37601105) 6984 грн. 52 коп. заборгованості за період з жовтня 2015 по квітень 2016 року, 267 грн. 36 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 27.02.2017

Суддя С.В. Заєць