КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2017 р. Справа№ 910/10179/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорної Л.В.

суддів: Яковлєва М.Л.

Разіної Т.І.

при секретарі судового засідання Громак В.О.

за участю представників сторін: від позивача - Положенцева Т.В., від відповідача - Кузнецов Є.М., від третьої особи - Положенцева Т.В., розглянувши апеляційну скаргу державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремлено підрозділу «Атомкомплект» ДП ДАЕК «Енергоатом» на рішення господарського суду міста Києва від 07.12.2016р. по справі №910/10179/16 (головуючий суддя Усатенко І.В., судді Спичак О.М., Стасюк С.В.) за позовом приватного підприємства «Фомальгаут-Волинь» до державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремлено підрозділу «Атомкомплект» ДП ДАЕК «Енергоатом», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача приватне підприємство «Фомальгаут-Ковель» про стягнення 772 497,60 грн.

за зустрічним позовом державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремлено підрозділу «Атомкомплект» ДП ДАЕК «Енергоатом» до 1. приватного підприємства «Фомальгаут-Волинь», 2. приватного підприємства «Фомальгаут-Ковель» про визнання недійсним договору застави

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 07.12.2016р. первісний позов задоволено повністю. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду скаргу із апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 07.12.2016р. скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.01.2017р. апеляційну скаргу державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремлено підрозділу «Атомкомплект» ДП ДАЕК «Енергоатом» прийнято до провадження.

Приватне підприємство «Фомальгаут-Волинь» заперечує проти апеляційної скарги, з підстав викладених у письмовому відзиві.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.01.2017р. у судовому засіданні оголошувалась перерва.

Відповідно до ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України суддя має право оголосити перерву в засіданні в межах встановленого строку вирішення спору з наступною вказівкою про це в рішенні або ухвалі.

Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремлено підрозділу «Атомкомплект» ДП ДАЕК «Енергоатом» надало письмові пояснення до відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, заслухавши пояснення представників сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, апеляційний господарський суд встановив наступне.

29.04.2013р. між державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (покупець) та приватним підприємством «Фомальгаут-Ковель» (постачальник) укладено договір поставки № 11-16-1-13-970, за умовами якого постачальник зобов'язується в порядку і на умовах, визначених у договорі, виготовити і поставити вапно будівельне (сорт 2), для потреб ВП «Рівненська АЕС» ДП НАЕК «Енергоатом», а покупець зобов'язується в порядку і на умовах, визначених у договорі, прийняти і оплатити продукцію (п. 1.1 Договору).

Згідно п. 4.1 договору покупець сплачує вартість продукції за ціною, зазначеною у специфікації, в національній валюті України шляхом банківського переказу на поточний рахунок постачальника.

Згідно з п. 4.2. договору оплата поставленої продукції по специфікації здійснюється покупцем за кожну партію протягом 30 робочих днів з дати підписання акту приймання-передачі поставленої продукції.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 01.06.2014р., а в частині оплати за поставлену продукцію, до повного розрахунку. (п. 10.1. договору).

Згідно п. 10.3. договору закінчення терміну дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії терміну цього договору, та виконання діючих зобов'язань.

22.08.2013р. ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі керуючого директора Відокремленого підрозділу «Атомкомплект» та ПП «Фомальгаут-Ковель» укладено додаткову угоду № 1, за умовами якої з метою виконання договору від 29.04.2013р. № 11-16-1-13-970 (в наступному - «Договір») на поставку вапна будівельного (в наступному - «Продукція»), станом на момент укладання даної Угоди, Постачальник на адресу вантажоодержувача - ВП «Рівненська АЕС» ДП НАЕК «Енергоатом» здійснив поставку Продукції в кількості 403,15 тонн, в тому числі: 21.05.2013 - поставлено 68,05 тонн (з/д накладна № 37902178); 21.05.2013 - поставлено 67,35 тонн (з/д накладна № 37902129); 27.05.2013 - поставлено 135,85 тонн (з/д накладна № 37961273); 28.05.2013 - поставлено 131,90 тонн (з/д накладна № 37983418).

В процесі прийомки Продукції по якості в порядку, обумовленому Договором, Покупець встановив факт невідповідності поставленої Продукції показникам, що визначаються умовами Договору (відповідність Продукції ДСТУ Б.В.2.7- 90:2011, сорт 2). Відповідно до лабораторних іспитів встановлено, що поставлена Продукція відповідає ДСТУ Б.В.2.7-90:2011, але є більш низької якості, а саме - сорт 3.

Враховуючи технічну можливість використання поставленої Продукції з показниками якості, що відповідають ДСТУ Б.В.7-90:2011, сорт 3, в виробничому циклі ВП «Рівненська АЕС» (відповідно до технічного рішення № 171-378-ТР-ХЦ від 15.08.2013), Покупець, з метою запобіганню нанесенню збитків, що пов'язані з простоєм енергоблоків, керуючись ст. 678 Цивільного кодексу України та ст. 268 Господарського кодексу України, вирішив прийняти поставлену Продукцію у кількості 403,15 тонн та оплатити її за ціною, визначеною за згодою Сторін.

Визнаючи факт поставки Продукції більш низької якості, Сторони прийшли до згоди зменшити ціну на поставлену Продукцію у кількості 403,15 тонн до 1 469,06 грн. за тонну без врахування ПДВ.

Покупець погоджується прийняти поставлену Продукцію в кількості 403,15 тонни, для використання її у виробничому процесі. Поставлена партія Продукції вважається частковим виконанням Постачальником своїх зобов'язань по Договору.

По актах приймання-передачі ТМЦ №104/13 від 23.08.2013р., ТМЦ №105/13 від 23.08.2013р., ТМЦ №103/13 від 23.08.2013р., ТМЦ №102/13 від 23.08.2013р. відповідачу поставлено Продукцію на суму 710 701, 84грн.

За статтею 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві ціну проданого товару.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що рішенням від 27.11.2013р. у справі №903/1041/13 за позовом державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Атомкомплект» ДП НАЕК «Енергоатом» до приватного підприємства «Фомальгаут-Ковель» про стягнення 281 134,09 грн., яке набрало законної сили, стягнуто з приватного підприємства «Фомальгаут-Ковель» на користь державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Атомкомплект» ДП НАЕК «Енергоатом» 281 134,09 грн., в т.ч. 160 972,87 грн. пені, 120 161,22грн. штрафу та 5 622,68 грн. витрат по сплаті судового збору. Загальна сума визначена до стягнення рішенням суду з урахуванням суми судового збору становить 286 756,77 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Листом відокремлений підрозділ державного підприємства «НАЕК «Енергоатом» «Атомкомплект» №1075/51 від 11.02.2014р. повідомив приватне підприємство «Фомальгаут-Ковель» про зарахування зустрічних вимог на загальну суму 286 756,77 грн. та про залишок боргу відокремленого підрозділу «Атомкомплект» перед приватним підприємством «Фомальгаут-Ковель» за договором поставки - 423 945,07 грн. 23.01.2014р. між ПП «Фомальгаут-Волин» (заставодержатель) та ПП «Фомальгаут-Ковель» (заставодавець) укладено договір застави № 1, за умовами якого Заставодавець у якості забезпечення виконання всіх зобов'язань Покупця за Договором поставки № 7 від 01.03.2008р. з усіма змінами та доповненнями, далі згідно тексту - «Основний договір», передає Заставодержателю в заставу майнові права на отримання грошових коштів (право грошової вимоги), що належать Заставодавцю згідно Договору поставки № 11-16-1-13-970 від 29.04.2013р., укладеного з ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в сумі 423 945,07 грн. за поставлений товар, а також всіх належних до сплати штрафних санкцій (пеня, штраф, три відсотки річних), процентів за користування чужими грошовими коштами, компенсаційних виплат, в тому числі інфляційні втрати, далі згідно з текстом - «Предмет застави».

Боржником по відношенню до Заставодавця за договором поставки №11-16-1-13-970 від 29.04.2013 року є Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», місцезнаходження: Україна, місто Київ, вулиця Вєтрова, будинок № 3, код за , ВП «Атомкомплект» ДА НАЕК «ЕНЕРГОАТОМ», місцезнаходження: Україна, місто Київ, вулиця Жилянська, будинок № 108, літ. А код за (п. 1.1.1 договору застави).

Відповідно до п. 1.2 договору застави суть та розмір забезпечених заставою вимог: виконання зобов'язань Заставодавцем (Покупцем) перед Заставодержателем, зокрема:

- оплата поставленого згідно Основного договору товару в строк до «00» 30.12.2014 р. в розмірі 1 400 008,26 грн.;

- сплата можливої неустойки (штраф, пеня), визначеної Основним договором;

- інші витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на Предмет Застави у випадку, якщо на час настання строку виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано належним чином згідно з умовами Основного договору.

Згідно з п. 4.1 договору застави за рахунок Предмету застави Заставодержатель має право задовольнити свої вимоги по основному зобов'язанню та іншим зобов'язанням, що забезпечені заставою згідно з пунктом 1.1 цього Договору, у повному обсязі, що визначається на момент фактичного відшкодування.

Згідно з п. 4.2. договору застави Заставодержатель набуває право звернення стягнення на Предмет застави у будь-якому з наступних випадків:

- в разі, якщо в момент настання строку виконання Заставодавцем/Позичальником основного зобов'язання, воно не буде виконане або буде виконане неналежним чином;

- в разі порушення Заставодавцем будь-якого з обов'язків, передбачених цим Договором: в разі, якщо до настання строку виконання основного зобов'язання Заставодавець зробить письмову заяву про повну або часткову неспроможність виконати його;

- у разі порушення справи про банкрутство Заставодавця;

- інші випадки передбачені нормами чинного законодавства.

Згідно із п. 4.3. договору застави сторони дійшли згоди, що звернення стягнення предмет застави за цим договором, к розмірі еквівалентному сумі заборгованості за Основним договором, можливої неустойки (штрафу, пені), інших необхідних платежів, здійснюється як в судовому порядку, гак і в позасудовому порядку, дозволеному нормами чинного законодавства. Порядок звернення стягнення на предмет застави здійснюється за вибором Заставодержателя. Згідно з п. 4.4. договору застави 3аставодержатель має право звернути стягнення на Предмет застави в порядку, передбаченому ст. 32 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (далі - Закон), для чого Застоводержатель зобов'язаний повідомити в порядку, встановленому статтею 27 Закону, Заставодавця (боржника) та інших обтяжувачів права грошової вимоги, що є предметом цього договору, про свій намір набути на свою користь таке право.

Після закінчення 30-денного строку, Заставодержатель, якщо він є обтяжувачем з вищим пріоритетом та висловив намір звернути стягнення на предмет обтяження, надсилає письмове повідомлення, передбачене ст. 32 Закону, всім особам, які повинні виконати вимоги за правом грошової вимоги Заставодавця, яке є предметом цього договору та забезпечувального обтяження.

З дня відправлення зазначеного повідомлення Заставодержатель, якщо він є обтяжувачем з вищим пріоритетом, набуває права кредитора в зобов'язанні, право вимоги за яким відступлене на його користь. Обтяжувач користується правами кредитора в цьому зобов'язанні до моменту повного задоволення його забезпеченої обтяженням вимогою.

Цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє до 31.12.2010р., але не раніше дати остаточного виконання Заставодавцем прийнятих за Основним договором зобов'язань.

Листом №80 від 21.05.2014р. приватне підприємство «Фомальгаут-Ковель» повідомило відповідача про відступлення права вимоги заборгованості на суму 423 945,07 грн., яке отримане останнім 26.04.2014р., про що свідчить відмітка про отримання.

Приватне підприємство «Фомальгаут-Волинь» звернулось до відповідача із повідомлення №1 від 26.01.2016р. в порядку ст. 32 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» на суму 423 945,07 грн., яке отримане останнім, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповідно до ст. 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до п. 2 ст. 590 Цивільного кодексу України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо інше не встановлено цим Законом, обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов'язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 32 «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги, звернення стягнення на нього здійснюється шляхом відступлення обтяжувачу відповідного права. Обтяжувач зобов'язаний повідомити в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, боржника та інших обтяжувачів відповідного права грошової вимоги про свій намір набути на свою користь таке право.

З дня відправлення зазначеного повідомлення обтяжувач з вищим пріоритетом набуває права кредитора в зобов'язанні, право вимоги за яким відступлене на його користь. Обтяжувач користується правами кредитора в цьому зобов'язанні до моменту повного задоволення його забезпеченої обтяженням вимоги.

Доказів оплати матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши правильність нарахування інфляційних втрат та 3% річних, Київський апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

В процесі розгляду справи відповідачем було заявлено зустрічний позов про визнання договору застави №1 від 23.01.2014р., укладений між ПП «Фольмальгаут-Ковель» та ПП «Фомальгаут-Волинь» недійсним.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про визнання недійсним договору застави заявник посилається на те, що позивач та третя особа укладаючи спірний договір застави, погодили умови відступлення права вимоги, без погодження із відповідачем, як стороною за договором поставки.

Відповідно до ч.ч. 1 - 5 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Відповідно до ст. 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про заставу» при заставі майнових прав реалізація предмета застави провадиться шляхом уступки заставодавцем заставодержателю вимоги, що випливає із заставленого права.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про заставу» заставодавець може укласти договір застави як належних йому на момент укладення договору прав вимоги по зобов'язаннях, в яких він є кредитором, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

У договорі застави прав повинна бути вказана особа, яка є боржником по відношенню до заставодавця. Заставодавець зобов'язаний повідомити свого боржника про здійснену заставу прав.

Згідно п. 11.7. договору поставки №11-16-1-13-970 від 29.04.2013р. відступлення права вимоги та (або) переведення боргу за договором однією із сторін третім особам допускаються виключно за умови погодження з іншою стороною.

Відповідно до п.п.1 п. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За статтею 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

В свою чергу застава є видом забезпечення виконання зобов'язання. (ст. 546 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Згідно з п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009р. за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Відповідач, всупереч вимогам ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, не навів та не довів належними та допустимим доказами укладення між сторонами договору застави з прихованням договору відступлення права вимоги.

Дослідивши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що господарським судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, повно з'ясовано та доведено обставини, що мають значення для справи, зроблені висновки відповідають дійсним обставинам справи.

Доводи наведені в апеляційній скарзі колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

З наведених у даній постанові обставин, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що відсутні підстави для зміни чи скасування рішення господарського суду міста Києва від 07.12.2016р. у справі №910/10179/16.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду міста Києва від 07.12.2016р. у справі №910/10179/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Матеріали справи № 910/10179/16 повернути до господарського суду міста Києва.

3. Копію постанови надіслати сторонам у справі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Л.В. Чорна

Судді М.Л. Яковлєв

Т.І. Разіна