КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2017 р. Справа№ 910/17680/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Жук Г.А.

Дикунської С.Я.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги

Товариства з обмеженою відповідальністю «Нагваль-Фіш»

на рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2016

у справі № 910/17680/16 (суддя Ващенко Т.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика"

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Нагваль-Фіш"

2. Приватного підприємства "Екстра Грейд"

3. Товариства з обмеженою відповідальністю "Крупенія"

про стягнення 40 000,00 грн

за участю представників сторін:

від позивача: представник Шкелебей О.В. (довіреність б/н від 16.08.2016);

від відповідача-1: представник Василюк І.С. (довіреність № 07/12-1 від 07.12.2016);

від відповідача-2: не з'явився;

від відповідача-3: не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» (надалі - ТОВ «ТЛК «Арктика», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нагваль-Фіш" (надалі - ТОВ «Нагваль-Фіш», відповідач 1), Приватного підприємства "Екстра Грейд" (надалі - ПП «Екстра Грейд», відповідач 2) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Крупенія» (надалі - ТОВ «Крупенія», відповідач 3) про відшкодування 40 000,00 грн збитків у вигляді упущеної вигоди внаслідок безпідставного використання майна, належного позивачеві.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.11.2016 у справі №910/17680/16 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю та в порядку статті 83 ГПК України визнано недійсним договір купівлі-продажу №23/05-КП1 від 23.05.2016, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Нагваль-Фіш» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс «Арктика».

Додатковим рішенням від 19.12.2016 у справі 910/17680/16 Господарський суд міста Києва в порядку статті 88 ГПК України вирішив питання щодо стягнення з ТОВ "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" та ТОВ «Нагваль-Фіш» по 689,00 грн судового збору в доход Державного бюджету України.

Не погоджуючись із рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Нагваль-Фіш» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2016 в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу №23/05-КП1 від 23.05.2016, укладеного між ТОВ "Нагваль-Фіш" та ТОВ "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення судом першої інстанції прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним і неповним дослідженням доказів, порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.12.2016 Товариству з обмеженою відповідальністю «Нагваль-Фіш» поновлено строк на апеляційне оскарження, скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 01.02.2017.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.02.2017 розгляд справи відкладено на 15.02.2017 у зв'язку з неявкою в судове засідання представників відповідача 2 та відповідача 3.

Позивач скористався правом, наданим статтею 96 Господарського процесуального кодексу України, надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати частково та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечив, вважає рішення законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржуване рішення без змін.

Відповідачі 2 та 3 своїх уповноважених представників у судове засідання не направили, про відкладення розгляду справи клопотань не заявляли, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення даним особам відповідних поштових відправлень.

Вислухавши думку представників позивача та відповідача-1 щодо можливості розгляду апеляційної скарги без участі уповноважених представників відповідачів 2 та 3, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами та за відсутності зазначених учасників судового процесу.

15.02.2017 в судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови апеляційного господарського суду.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-1, дослідивши матеріали, наявні у справі, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом, Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» є власником комплексу споруд «Рибний ярмарок та комплекс по зберіганню, виробництву продуктів харчування для ТОВ «Логістик центр «Скандинавія», який складається з: адміністративного корпусу "А", загальною площею 1 237,2 кв.м.; рибного ярмарку "Б", загальною площею 2 983,0 кв.м.; комплексу по зберіганню продуктів харчування "В", загальною площею 16 522,2 кв.м.; насосної підстанції "Г", загальною площею 37,5 кв.м.; механічної майстерні "Д", загальною площею 128,7 кв.м., що підтверджується наявними в матеріалах справи свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 14.10.2011, виданим Виконавчим комітетом Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, а також обладнання: двох комірок з масляними вимикачами 10 кВ (КВ 2001-13), які знаходяться в ОЗТП-2325 і встановлені на І-й секції шини 10 кВ (К1 №0502009) та ІІ-й секції шини 10 кВ (К13 №05014948); кабельної лінії від комірки №1 - Л-ТП-2323-І (3хАПвЭгп 1 х 120 1,6 км); кабельної лінії від комірки №3 - Л-ТП-2323-ІІ (3хАПвЭгп 1 х 120 1,6 км); світлофорного об'єкту на заїзді-виїзді біля автомобільної дороги 0101304 Київське півкільце - Крюківщина - Боярка, км 4+430 (ліворуч), що підтверджується проектно-технічною документацією на підключення до електричної мережі зазначених господарських споруд.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказав, що відповідачі безпідставно користуються належним йому майном, розташованим за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Чорновола, 46А, у зв'язку з чим ТОВ «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» завдано збитків у вигляді упущеної вигоди, відшкодування якої має бути покладено на відповідачів.

На підтвердження викладених у позові обставин позивач зазначав, що 07.08.2016 група невстановлених осіб в масках незаконно проникла на територію підприємства і попри опір охорони, вилучила з приміщення офісу ТОВ «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» бухгалтерську документацію товариства.

Дані обставини підтверджуються довідкою старшого слідчого Києво-Святошинського відділу поліції ГУНП в Київській області від 18.08.2016 вих. № 16/2964 щодо внесення відомостей про вчинення злочину 08.08.2016 до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0002964.

Як зазначає позивач, йому вдалося відновити документацію на підтвердження права власності на спірне нерухоме майно (свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 14.10.2011) та на підтвердження облаштування, налагодження, придбання, сертифікацію ним обладнання, що забезпечує електропостачання до такого комплексу споруд (проектно-технічна документація на підключення до електричної мережі).

Також, позивачем на підтвердження користування відповідачем-1, зокрема, спірним майном було надано договір купівлі-продажу від 23.05.2016 №23/05-КП1, відповідно до умов якого ТОВ «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» продало на користь ТОВ «Нагваль-Фіш»: дві комірки з масляними вимикачами 10 кВ (КВ 2001-13), які знаходяться в ОЗТП-2325 і встановлені на І-й секції шини 10 кВ (К1 №0502009) та ІІ секції шини 10 кВ (К13 №05014948); кабельну лінію від комірки №1 - Л-ТП-2323-І (3хАПвЭгп 1х120 1,6 км); кабельну лінію від комірки №13 - Л-ТП-2323-ІІ (3хАПвЭгп 1х120 1,6 км); світлофорний об'єкт на заїзді-виїзді біля автомобільної дороги 0101304 Київське півкільце - Крюківщина - Боярка, км 4+430 (ліворуч).

Наведені обставини, на думку позивача, підтверджують наявність у нього права власності на спірне майно та безпідставність користування ним відповідачем 1.

Згідно з частинами 1, 2 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

За приписами частини 1 статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення:

1) протиправної поведінки;

2) розміру збитків;

3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками;

4) вини.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода - наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов'язку з відшкодування збитків.

Колегія суддів, ревізуючи оскаржуване рішення, погоджується з мотивованим висновком суду першої інстанції про те, що для встановлення наявності протиправної поведінки та вини відповідачів у заподіянні шкоди внаслідок користування останніми спірним майном має бути досліджено та з'ясовано обставини правомірності користування таким майном.

Під час розгляду справи позивач подав суду першої інстанції заяву, в якій просив суд з метою захисту його прав та інтересів визнати недійсним договір купівлі-продажу від 23.05.2016 №23/05-КП1, укладений між ТОВ «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» та ТОВ «Нагваль-Фіш», вказуючи, що такий було вчинено з порушенням приписів статей 92, 232, 237, 238 Цивільного кодексу України.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що місцевим судом вказана заява ТОВ «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» помилково оцінена як заява про вихід за межі позовних вимог, оскільки остання за своєю суттю направлена на одночасну зміну предмета та підстави позову, одночасна зміна яких не допускається чинним процесуальним законодавством.

Дані твердження апелянта колегія суддів находить безпідставними, а висновок місцевого господарського суду про визнання недійсним договору, пов'язаного з предметом спору, на підставі пункту 1 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право: визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству; виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Згідно з пунктом 2.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» якщо, вирішуючи господарський спір, суд встановить, що зміст договору, пов'язаного з предметом спору, суперечить законодавству, чинному на момент укладення договору, він, керуючись пунктом 1 частини першої статті 83 ГПК України, вправі за власною ініціативою визнати цей договір недійсним повністю або у певній частині із застосуванням за необхідності й наслідків визнання недійсним нікчемного правочину (абзац другий частини п'ятої статті 216 ЦК України). Реалізація господарським судом цього права здійснюється незалежно від наявності відповідного клопотання сторони (на відміну від припису пункту 2 частини першої тієї ж статті ГПК).

Наведене право суду не порушує принципу диспозитивності сторін у господарському процесі, оскільки, як виняток, передбачено положеннями статті 83 Господарського процесуального кодексу України, до того ж наявне клопотання однієї із сторін.

З матеріалів справи вбачається, що обладнання (дві комірки з масляними вимикачами 10 кВ (КВ 2001-13), які знаходяться в ОЗТП-2325 і встановлені на І-й секції шини 10 кВ (К1 №0502009) та ІІ секції шини 10 кВ (К13 №05014948); кабельну лінію від комірки №1 - Л-ТП-2323-І (3хАПвЭгп 1х120 1,6 км); кабельну лінію від комірки №13 - Л-ТП-2323-ІІ (3хАПвЭгп 1х120 1,6 км); світлофорний об'єкт на заїзді-виїзді біля автомобільної дороги 0101304 Київське півкільце - Крюківщина - Боярка, км 4+430 (ліворуч)), питання законності користування відповідачами яким є предметом даного позову, в той же час, є предметом продажу за договором купівлі-продажу від 23.05.2016 №23/05-КП1, укладеним між ТОВ «Нагваль-Фіш» та ТОВ «Торгово-логістичний комплекс «Арктика».

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що такий договір безпосередньо пов'язаний із предметом спору у даній справі, оскільки його дійсність безпосередньо стосується питання наявності чи відсутності протиправної поведінки як елементу спірних збитків, а тому за наявності визначених законодавством підстав може бути визнаний недійсним в межах розгляду даної справи.

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як вбачається зі змісту спірного договору, останній стосується відчуження на користь відповідача-1 обладнання, а саме, двох комірок з масляними вимикачами 10 кВ (КВ 2001-13), які знаходяться в ОЗТП-2325 і встановлені на І-й секції шини 10 кВ (К1 №0502009) та ІІ секції шини 10 кВ (К13 №05014948); кабельної лінії від комірки №1 - Л-ТП-2323-І (3хАПвЭгп 1х120 1,6 км); кабельної лінії від комірки №13 - Л-ТП-2323-ІІ (3хАПвЭгп 1х120 1,6 км); світлофорного об'єкту на заїзді-виїзді біля автомобільної дороги 0101304 Київське півкільце - Крюківщина - Боярка, км 4+430 (ліворуч).

При цьому, згідно наявної в матеріалах справи проектно-технічної документації (технічних умов №К-00-10-0959 від 08.09.2010, договору про надання послуг з приєднання до електричних мереж №К-00-10-0959 від 08.09.2010, робочого проекту "Зовнішнє електропостачання ТОВ "Логістик центр "Скандинавія", в с. Софіївська Борщагівка, Києво-Святошинського району, Київської області", рішення по проекту №К-00-10-0959 від 28.03.2011, акту розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін, акту технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об'єкта в експлуатацію від 05.04.2011, карти змін в електричних мережах №К-14-0-0051 від 15.04.2011, акту підтвердження готовності до роботи електроустановки №106 від 19.04.2011, акту обстеження №51-0 електроустановки після виконання будівельно-монтажних та налагоджуваних робіт від 22.04.2011, акту №479 від 05.04.2011 прийому-передачі виконаних робіт, акту допуску №45 на підключення до електричної мережі електроустановки та огляду засобів обліку електроенергії) вбачається, що таке обладнання було спроектовано, виготовлено, налагоджено і запущено на замовлення ТОВ "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" для забезпечення електропостачання комплексу споруд "Рибний ярмарок та комплекс по зберіганню, виробництву продуктів харчування для ТОВ "Логістик центр "Скандинавія" з розробленою потужністю для можливості безперервного забезпечення електропостачання холодильних камер і логістичного центру, здача в оренду яких є основним видом діяльності такого товариства, що підтверджується, зокрема, пунктом 4.2.1 Статуту ТОВ "Торгово-логістичний комплекс "Арктика".

Тобто, за наслідками вчинення договору можливість функціонування комплексу «Рибний ярмарок та комплекс по зберіганню, виробництву продуктів харчування для ТОВ «Логістик центр «Скандинавія», а відтак, і підприємницька діяльність ТОВ «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» в цілому залежить виключно від волі ТОВ «Нагваль-Фіш», як набувача функціонально необхідного для комплексу спірного обладнання, оскільки ТОВ «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» зобов'язане отримувати відчужене за договором майно в користування від ТОВ «Нагваль-Фіш», нести пов'язані з цим витрати, оскільки в іншому випадку функціонування холодильних камер та логістичного центру буде неможливим.

За приписами частини 3 статті 92 Цивільного кодексу України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Зі змісту договору вбачається, що від імені ТОВ "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" такий правочин було вчинено в.о. директора Грушком Віталієм Юрійовичем, який діяв на підставі наказу №03-в від 16.05.2016.

В.о. директора Грушко В.Ю., виступаючи від імені ТОВ "Торгово-логістичний комплекс "Арктика", вчинив правочин, яким фактично позбавив дане підприємство права власності на майно, зумовивши необхідність останнього нести у подальшому додаткові витрат для забезпечення провадження своєї підприємницької діяльності, а тому підстави вважати дії вказаної особи такими, що були вчинені в інтересах товариства, добросовісно та розумно відсутні, що в свою чергу свідчить про порушення закріпленого в частині 3 статті 92 Цивільного кодексу України принципу дієздатності юридичної особи.

Відповідно до частини 1 статті 232 Цивільного кодексу України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

В пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зазначено, що для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

Тобто, умовою недійсності, в порядку частини 1 статті 232 Цивільного кодексу України, правочину є встановлення того, що представник за правочином вступив у зловмисну домовленість із другою стороною і діє, при цьому, у власних інтересах або в інтересах інших осіб, а не в інтересах особи, яку представляє.

При цьому, під зловмисною домовленістю мається на увазі саме навмисні дії представника, тобто він повинен усвідомлювати, що вчиняє правочин, всупереч інтересам довірителя, передбачати настання невигідних для довірителя наслідків та бажати (або свідомо допускати) їх настання.

Частиною першою статті 237 Цивільного кодексу України передбачено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Проте, згідно з частиною третьою статті 238 Цивільного кодексу України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Із відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що Грушко В.Ю. (особа, яка від імені ТОВ "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" підписала Договір) є одночасно учасником ТОВ "Нагваль-Фіш", тобто, власником частки корпоративних прав в статутному капіталі особи, на користь якої було відчужено спірне обладнання.

Разом з тим, судова колегія звертає увагу на те, що додатковим доказом, який підтверджує зловмисну домовленість Грушка В.Ю. з іншою особою, на користь якої було відчужено майно за спірним правочином підтверджується тим, що зі сторони ТОВ «Нагваль-Фіш» договір був підписаний директором Фартушним Д.Т., якому достеменно було відомо про те, що за наслідками відчуження ТОВ «ТЛК «Арктика» електрообладнання, останнє буде позбавлене можливості здійснювати свою господарську діяльність на базі належного товариству комплексу нерухомого майна без згоди на це нового власника електрообладнання.

Вказана особа, як про це свідчать матеріали справи, раніше обіймала посаду директора ТОВ «Торгово-логістичний комплекс «Арктика», зокрема, такими доказами є, підписання Фартушним Д.Т. договору про надання послуг з приєднання до електричних мереж від 08.09.2010 ТОВ «Логістік центр «Скандинавія» (колишня назва позивача), акту технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об'єкта в експлуатацію від 05.04.2011, акту №106 підтвердження готовності електроустановки до роботи (а.с.84-99 т.1).

Таким чином, колегія суддів не погоджується з доводами скаржника стосовно відсутності зловмисної домовленості з боку Грушка В.Ю., діючого від імені ТОВ «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» та з боку Фартушного Д.Т., діючого в інтересах ТОВ «Нагваль-Фіш», спрямованої на втрату позивачем власних активів, адже основним напрямком діяльності позивача є здача в оренду власного майна та отримання від такої діяльності прибутку.

Тобто, Грушко В.Ю., діючи від імені ТОВ "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" вчинив правочин з продажу належного товариству майна, чим зумовив виникнення необхідності несення в подальшому додаткових витрат для можливості використання належного такому товариству нерухомого майна, на користь товариства, учасником якого він є - ТОВ "Нагваль-Фіш", яке, за наслідками вчинення такого правочину буде отримувати прибуток від передачі в користування ТОВ "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" спірного обладнання, адже в іншому випадку використання належного останньому нерухомого майна (без енергопостачання) буде неможливим.

Наведені обставини беззаперечно свідчать про наявність умислу та зацікавленості Грушка В.Ю. у вчиненні Договору, оскільки відчуження товариством власного майна з метою подальшого несення витрат на оплату коштів за користування ним не відповідають принципам розумності та добросовісності, що, в свою чергу, свідчить про укладення договору з порушенням приписів статей 237, 238 Цивільного кодексу України.

Таким чином, колегія суддів погоджується з правовою позицією суду першої інстанції щодо укладення Договору з порушенням приписів статей 92, 203, 237, 238 Цивільного кодексу України, що свідчить про наявність правових підстав у суду для виходу за межі позовних вимог за заявою позивача для визнання у відповідності до статей 215, 232 Цивільного кодексу України такого договору недійсним.

За змістом частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Оскільки судом встановлено недійсність Договору, то правові підстави вважати наявними у відповідача-1 права користування спірним майном відсутні.

В той же час, згідно зі статтею 623 Цивільного кодексу України для застосування таких правових наслідків порушення зобов'язань як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини. Відсутність хоча б одного з вищезазначених елементів, які створюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов'язань.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарським судом міста Києва від 24.11.2016 у справі №910/17680/16 прийнято з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв'язку з чим оскаржуване рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Нагваль-Фіш» без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянта.

Керуючись статтями 4-3, 32, 33, 43, 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нагваль-Фіш» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2016 у справі №910/17680/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2016 у справі №910/17680/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/17680/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Г.А. Жук

С.Я. Дикунська