РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2017 р. Справа № 902/858/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Розізнана І.В.

судді Грязнов В.В. ,

судді Мельник О.В.

при секретарі судового засіданні Берун О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "СОФІ-КО" на ухвалу господарського суду Вінницької області від 08.12.2016р. у справі №902/858/16 (суддя Маслій І.В.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "СОФІ-КО" (м. Новомосковськ, Дніпропетровська область)

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (м. Вінниця)

про стягнення 56645 грн. боргу з орендної плати, 4234,85 грн. пені, 13620,60 грн. штрафу, 485,59 грн. 3% річних, 1247,41 грн. інфляційних втрат

за участю представників сторін:

позивача - Шевчик І.Я., представник за довіреністю №2 від 29.09.2016р.

відповідача - не з'явився;

Судом роз'яснено представнику позивача права та обов'язки, передбачені ст. ст. 20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СОФІ-КО" звернулося до господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 56645 грн. боргу з орендної плати, 4234,85 грн. пені, 13620,60 грн. штрафу, 485,59 грн. 3% річних, 1247,41 грн. інфляційних втрат (враховуючи заяву про збільшення розміру позовних вимог вх. №06-52/10094/16 від 01.11.2016р., яка прийнята судом першої інстанції до розгляду ухвалою від 02.11.2016р.)

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 08.12.2016р. у справі №902/858/16 позов залишено без розгляду на підставі п. 5 ст. 81 ГПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, товариство з обмеженою відповідальністю "СОФІ-КО" звернулося до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, справу направити на розгляд до суду першої інстанції.

Мотивуючи апеляційну скаргу скаржник вказує, що суд першої інстанції порушив вимоги ч. 1 ст. 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення суддею за результатами обговорення усіх обставин справи, вимоги ч. 1 ст. 43 ГПК України стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи та помилково прийшов до висновку про залишення позову без розгляду на підставі п. 5 ст. 81 ГПК України. Скаржник вказує, що ним до позовної заяви доданий в оригіналі розрахунок заборгованості, штрафних санкцій та інших нарахувань за договором оренди нерухомого майна від 21.12.2015р. Також, до заяви про збільшення позовних вимог від 28.10.2016р. вих. №183, яка була прийнята судом першої інстанції ухвалою від 02.11.2016р., позивачем доданий розрахунок збільшених позовних вимог від 26.10.2016р. Скаржник зазначає, що суд першої інстанції не витребовував ухвалами суду від 10.10.2016р., 02.11.2016р., 24.11.2016р., акта приймання-передачі майна на виконання договору оренди, укладеного між ТОВ "Софі-Ко" та ФОП ОСОБА_2 Скаржник вказує, що ним до позовної заяви додані рахунки-фактури на оплату орендованого приміщення, в яких зазначені платник (відповідач), площа приміщення 216, 2 кв. м., ціна за оренду одного квадратного метра 45 грн., загальна сума орендної плати за місяць оренди. Реквізити рахунків-фактур повністю відповідають умовам пунктів 1.2, 6.1 та 6.2 договору оренди нерухомого майна від 21.12.2015 року; платіжні доручення, посвідчені підписом відповідального працівника та печаткою банківської установи, згідно яких відповідач здійснював оплати за оренду приміщення, зазначаючи в реквізиті "призначення платежу" або відповідний рахунок-фактуру, або посилався на договір №б/н від 21.12.2015р.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 30.01.2017р. скаржнику поновлено строк на апеляційне оскарження, апеляційну скаргу прийнято до провадження, справу призначено до слухання.

Представник скаржника в судовому засіданні 14.02.2017р. підтримав доводи апеляційної скарги, просить її задоволити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу передати на розгляд до суду першої інстанції.

Відповідач не забезпечив явку повноважного представника в судове засідання 14.02.2017р.

Згідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Ухвала Рівненського апеляційного господарського суду від 30.01.2017р. направлялась відповідачу на адресу, яка зазначена у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 57).

Отже, враховуючи вищевикладене, судова колегія апеляційного суду приходить до висновку, що відповідач був належним чином повідомлений про день, час та місце судового розгляду, проте не скористався своїм процесуальним правом на участь в судовому процесі, відзиву на апеляційну скаргу з документальним обґрунтуванням своїх заперечень суду не надав.

Враховуючи положення ст.102 ГПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду, а також те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення відповідача у справі про час і місце розгляду справи, явка представників сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалась, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за відсутності відповідача.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм процесуального права судом першої інстанції, заслухавши пояснення представника скаржника, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом даного позову є вимога позивача про стягнення з відповідача 56645 грн. боргу з орендної плати, 4234,85 грн. пені, 13620,60 грн. штрафу, 485,59 грн. 3% річних, 1247,41 грн. інфляційних втрат (враховуючи заяву про збільшення розміру позовних вимог вх. №06-52/10094/16 від 01.11.2016р., яка прийнята судом першої інстанції до розгляду ухвалою від 02.11.2016р.).

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 08.12.2016р., вказаний позов було залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України.

Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що в порушення п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України позивачем не надано суду документів, необхідних для вирішення даного спору, зокрема, в матеріалах справи відсутній акт приймання-передачі майна на виконання договору оренди, укладеного між ТОВ "Софі-Ко" та ФОП ОСОБА_2, а також позивачем не здійснений розрахунок інфляційних втрат, трьох відсотків річних, пені та штрафу за договором оренди нерухомого майна від 21.12.2015р. (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог), а нез`явлення позивача перешкоджає вирішенню спору. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що закінчився встановлений чинним законодавством строк розгляду даної справи.

Однак, колегія суддів апеляційного суду з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України господарський суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору, або представник позивача не з'явився на виклик у засідання господарського суду і його нез'явлення перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до п. 4.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" при вирішенні питання щодо залишення позову без розгляду (стаття 81 ГПК України) господарським судам слід мати на увазі, що застосування пункту 5 частини першої цієї статті можливо лише за наявності таких умов:

- додаткові документи вважаються витребуваними, тільки якщо про це зазначено у відповідному процесуальному документі або, в разі оголошення перерви в судовому засіданні, - в протоколі такого засідання;

- витребувані документи чи явка представника позивача дійсно необхідні для вирішення спору, тобто за їх відсутності суд позбавлений можливості вирішити спір по суті;

- позивач не подав документи, витребувані судом при підготовці справи до розгляду (стаття 65 ГПК України) або в порядку статті 38 названого Кодексу, чи не направив свого представника в засідання господарського суду без поважних причин.

Отже, перш ніж залишити позов без розгляду господарський суд зобов'язаний з'ясувати причини невиконання його вимог позивачем і об'єктивно оцінити їх поважність.

Поважними, з урахуванням конкретних обставин справи, вважаються причини, які за об'єктивних, тобто не залежних від позивача обставин, унеможливлювали або істотно утруднювали вчинення ним відповідних процесуальних дій; при цьому береться до уваги й те, чи вживав позивач заходів до усунення цих обставин або послаблення їх негативного впливу на виконання позивачем процесуальних обов'язків, покладених на нього судом. Відповідні докази подаються позивачем і оцінюються господарським судом за загальними правилами статті 43 ГПК України.

У разі неповідомлення позивачем таких причин суд вправі, в залежності від конкретних обставин справи, або залишити позов без розгляду, або розглянути справу за наявними в ній доказами.

Як встановлено апеляційним судом, позивачем до позовної заяви було додано належним чином завірену копію договору оренди нерухомого майна від 21.12.2015р., копію договору оренди об'єкта нерухомості від 07.05.2013р., копію акту приймання-передачі приміщення до договору оренди об'єкта нерухомості від 07.05.2013р., копії витягу про державну реєстрацію прав №36480743 від 29.11.2012р. №35210139 від 17.08.2012р., копію претензії від 19.07.2016р. №178, копії рахунків-фактури, копії платіжних доручень, розрахунок заборгованості, штрафних санкцій та інших нарахувань за договором оренди нерухомого майна від 21.12.2015р.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що суд першої інстанції мав можливість надати оцінку наданим позивачем до позовної заяви доказам і при їх недостатності, розглянути справу по суті та прийняти відповідне рішення, відсутність в матеріалах справи акту приймання-передачі не може вважатися безумовною підставою для залишення позову без розгляду, оскільки вказаний доказ є підтвердженням певних обставин та має бути досліджений під час вирішення даного господарського спору по суті з відповідною правовою оцінкою, тобто суд не позбавлений можливості вирішити спір по суті, виходячи з наявних матеріалів справи та фактичних доказів наданих сторонами.

При цьому, апеляційним судом приймається до уваги те, що суд першої інстанції ухвалами від 10.10.2016р., 02.11.2016р., 24.11.2016р. не витребовував у сторін акту приймання-передачі майна на виконання договору оренди, укладеного між ТОВ "Софі-Ко" та ФОП ОСОБА_2, а як встановлено апеляційним судом, з пояснень представника позивача, у останнього такий акт відсутній.

Судом апеляційної інстанції з`ясовано, що позивачем було подано до суду першої інстанції заяву про збільшення розміру позовних вимог (вх. №06-52/10094/16 від 01.11.2016р.), до якої додано розрахунок заборгованості, штрафних санкцій та інших нарахувань за договором оренди нерухомого майна від 21.12.2015р., яка була прийнята судом першої інстанції до розгляду ухвалою суду від 02.11.2016р. (а.с. 96).

Також, позивачем було подано до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог (вх. №06-52/10719/16 від 16.11.2016р.), до якої позивачем не додано розрахунку заборгованості, штрафних санкцій та інших нарахувань за договором оренди нерухомого майна від 21.12.2015р.

Судова колегія зазначає, що відповідно до п. 3.10. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011р. №18 передбачені ч. 4 ст. 22 ГПК України права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

Однак, як встановлено апеляційним судом, судом першої інстанції не розглянуто заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог (вх. №06-52/10719/16 від 16.11.2016р.) з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині ухвали суду від 24.11.2016р. Так, в даній ухвалі взагалі нічого не вказано про подану позивачем заяву та про результати її розгляду (а.с. 109). При цьому, зазначення в протоколі судового засідання від 24.11.2016р. про те, що заява прийнята судом, не може вважатись, що вона прийнята у встановленому законом порядку, оскільки протокол судового засідання не є процесуальним документом винесеним судом за результатами проведеного судового засідання.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, залишаючи позов без розгляду, фактично ухилився від вирішення спору по суті, результатом розгляду якого, відповідно до статті 82 ГПК України, може бути задоволення позову чи відмова в позові повністю або частково, і як наслідок від здійснення правосуддя, що суперечить вимогам статей 124, 129 Конституції України.

Пункт 1 статті 6 § 1 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Статтею 6 Конвенції, кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно, і як наслідок помилково дійшов висновку про залишення позову без розгляду, що є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції від 08.12.2016р. у справі №902/858/16 з передачею справи на розгляд до господарського суду Вінницької області.

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції скасовується ухвала місцевого господарського суду з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, розподіл суми судового збору, пов'язаного з розглядом апеляційної скарги позивача, має бути здійснено місцевим судом за результатами розгляду справи, згідно ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 99, 101, 103, 104, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "СОФІ-КО" на ухвалу господарського суду Вінницької області від 08.12.2016р. у справі №902/858/16 задоволити.

2. Ухвалу господарського суду Вінницької області від 08.12.2016р. у справі №902/858/16 скасувати.

3. Справу передати на розгляд до господарського суду Вінницької області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Розізнана І.В.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Мельник О.В.