ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"13" лютого 2017 р. Справа № 918/1225/15

за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у ПАТ "ОСОБА_1 Кредит" ОСОБА_2

до відповідача ОСОБА_3 підприємства "Фламінго-Тойс"

про стягнення в сумі 2 863 320,16 грн

Суддя Андрійчук О.В.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

Статті 20, 22, 91, 93 ГПК України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав, передбачених ст. 20 ГПК України, відсутні.

Протокол судового засідання складено відповідно до ст. 811 ГПК України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

У листопаді 2015 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у ПАТ "ОСОБА_1 Кредит" ОСОБА_2 (позивач) звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_3 підприємства "Фламінго-Тойс" (відповідач) про стягнення в сумі 2 863 320,16 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що:

15.01.2014 року між позивачем (банк) та відповідачем (позичальник) укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 05.1-4ю/2014/2-1 (з урахуванням змін та доповнень, внесених додатковими договорами № 1 від 19.03.2014 року, № 2 від 23.01.2015 року), за умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику грошові кошти в межах максимального ліміту заборгованості до 1 432 793,23 грн у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Кінцевий строк повернення заборгованості за кредитом - до 22.01.2016 року.

Відповідач своїх зобов'язань з повернення кредиту належним чином не виконав, внаслідок чого за ним станом на 05.09.2015 року утворився борг в загальному розмірі 2 863 320,16 грн, який позивач просить стягнути у судовому порядку.

У матеріально-правове обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на ст.ст. 11, 15, 16, 526, 530, 536, 546, 550, 551, 572, 610, 611, 625, 629, 1046, 1048, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України.

Ухвалою від 02.11.2015 року порушено провадження, справу призначено до розгляду на 16.11.2015 року.

Ухвалою суду від 16.11.2015 року розгляд справи відкладено на 30.11.2015 року.

Ухвалою суду від 30.11.2015 року розгляд справи відкладено на 07.12.2015 року.

Ухвалою суду від 07.12.2015 року у справі № 918/1225/15 призначено судову економічну експертизу (експертизу документів фінансово-кредитних операцій), проведення якої доручено Волинському відділенню Львівського науково дослідного інституту судових експертиз. Провадження у справі № 918/1225/15 на час проведення судової економічної експертизи зупинено.

Ухвалою суду від 25.05.2016 року провадження у справі № 918/1225/15 поновлено, розгляд справи призначено на 06.06.2016 року.

Ухвалою суду від 06.06.2016 року у справі № 918/1225/15 призначено судову економічну експертизу, проведення якої доручено Волинському відділенню Львівського науково дослідного інституту судових експертиз. Провадження у справі зупинено.

Ухвалою суду від 22.12.2016 року провадження у справі № 918/1225/15 поновлено, розгляд справи призначено на 06.01.2017 року.

Ухвалою суду від 06.01.2017 року розгляд справи призначено в судовому засідання на 16.01.2017 року та викликано у судове засідання судового експерта Волинського відділення Львівського науково дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_4 для дачі пояснень з приводу виконання ухвали суду про призначення судової експертизи та підготовленого ним висновку .

Ухвалою суду від 16.01.2017 року розгляд справи відкладено на 30.01.2017 року та у порядку ч. 3 ст. 69 ГПК України продовжено строк вирішення господарського спору на 15 календарних днів.

Ухвалою суду від 30.01.2017 року розгляд справи відкладено на 13.02.2017 року.

13.02.2017 року через службу діловодства господарського суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та про припинення провадження у справі у порядку п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Господарський суд, з урахуванням обставин вказаної справи, відхиляє доводи учасника судового процесу - відповідача щодо відкладення розгляду справи. При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з ч.ч. 1-5 ст. 28 ГПК України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (ст.ст. 32 - 34 ГПК України). Крім того, розгляд справи неодноразово відкладався, відтак у відповідача було достатньо часу для надання доказів з метою обґрунтування обставин, пов'язаних із запереченням проти позову. Також суд зазначає, що нез'явлення в засідання господарського суду представника відповідача не перешкоджає вирішенню спору по суті.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність копій документів на їх відповідність оригіналам, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

15.01.2014 року між позивачем (банк) та відповідачем (позичальник) укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 05.1-4ю/2014/2-1 (з урахуванням змін та доповнень, внесених додатковими договорами № 1 від 19.03.2014 року, № 2 від 23.01.2015 року), за умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику грошові кошти в межах максимального ліміту заборгованості до 1 432 793,23 грн у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання (п. 1 договору).

Кредит надається позичальнику на погашення кредитної заборгованості та поповнення обігових коштів (п. 1.2. договору).

Видача траншів кредиту на цілі, передбачені п. 1.2. договору, проводиться шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника з позичкового рахунку № 2062.7.091686.001 в ПАТ "ОСОБА_1 Кредит" в межах максимального ліміту заборгованості, що діє на дату оплати. Моментом надання траншу кредиту вважається день перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника з позичкового рахунку в сумі відповідного траншу кредиту. Моментом (днем) повернення траншу кредиту вважається день зарахування на позичковий рахунок кредитора суми траншу кредиту ( п. п. 2.1, 2.2, 2.3 договору) .

За підп. 1.1.11. п. 1.1. договору кінцевий строк повернення заборгованості за кредитом - до 22.01.2016 року.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позивач відповідно до п. 2.1. договору виконав своє зобов'язання за договором, видав кредит в сумі 1 600 000,00 грн шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок відповідача, що стверджується меморіальними ордерами № 7429358, від 16.01.2014 року на суму 1 200 00,00 грн, № 7441996 від 17.01.2014 року на суму 400 000,00 грн та випискою по особовому рахунку.

Відповідно до підп. 3.3.6. договору позичальник зобов'язаний повернути кредитору в повному обсязі транші кредиту в строки, визначені умовами договору.

Суд встановив, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, з урахуванням часткового повернення тіла кредиту станом на 05.09.2015 року становить 1 352 793,23 грн, що стверджується виписками по особовому рахунку.

Згідно з п. 3.3.5 договору позичальник зобов'язаний сплачувати кредитору проценти та комісії, передбачені п. 1.1.1. цього договору, в порядку, визначеному п. п. 2.6, 2.8, 2.9, 2.13 цього договору.

Пунктом 2.5 договору передбачено, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту щомісячно в останній робочий день поточного місяця за період з останнього робочого дня попереднього місяця по день, що передує останньому робочому дню поточного місяця, а також в день повернення заборгованості по кредиту в повній сумі.

Сплата процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту щомісячно до 20 числа місяця, наступного за місяцем, за який нараховані проценти на рахунок банку, а також в день повного погашення заборгованості за кредитом в повній сумі (п. 2.6. договору (з урахуванням змін та доповнень, внесених додатковим договором № 1 від 13.03.2014 року)) .

Нарахування та сплата процентів за користування кредитом здійснюється на фактичну кількість днів користування кредитом в період (28-29-30-30/360). При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день погашення кредиту (п. 2.7. договору).

У п. 2.8. договору сторони погодили, що у разі прострочення повернення заборгованості за кредитом понад 90 днів, сплата процентів до моменту її повернення, починаючи з місяця, в якому прострочення перевищило 90 днів, здійснюється у валюті кредиту щомісячно, в передостанній робочий день відповідного місяця.

Порядок нарахування процентів визначено п. 1.1.2. договору (з урахуванням змін, внесених додатковим договором № 2 від 23.01.2015 року). Так, сторони погодили, що для розрахунку процентів за користування кредитом протягом 30 календарних днів від дати укладення цього договору встановлюється фіксована процентна ставка в розмірі 30% річних, а починаючи з 31 календарного дня від дня укладення цього договору, процентна ставка є змінюваною (плаваючою), загальний розмір якої визначений цим договором, розмір якої не може перевищувати максимальної процентної ставки за кредитом та не може бути меншою мінімальної процентної ставки, передбачених умовами цього договору. Змінювана процентна ставка - процентна ставка за кредитом, що встановлюється на період, починаючи з 31 календарного дня від дня укладення цього договору у розмірі, що визначається за формулою та у порядку, передбаченому цим договором та значення якої може змінюватися протягом строку дії кредитного договору залежно від зміни індексу, що використовується у формулі. Розмір процентів за користування кредитом, починаючи з 31 календарного дня укладення цього договору розраховується як сума значення індексу UIRD, як його визначено в цьому договорі, та значення фіксованої маржі, що становить UIRD (3m) + 12,00% річних. Для розрахунку змінюваної процентної ставки, значення індексу UIRD визначається наступним чином: встановлюється в розмірі значення UIRD (3m) за 14 календарний день від дати укладення цього договору, а в подальшому застосовується в розмірі значення UIRD (3m) за 14 календарний день від дати зміни процентної ставки. У випадку якщо дата визначення UIRD (3m) припадає на неробочий день, для розрахунку розміру змінюваної процентної ставки приймається значення індексу UIRD (3m) за попередній робочий день. Маржа залишається незмінною протягом всього строку дії кредитного договору, окрім випадків, передбачених умовами цього договору. Пі індексом, що використовується у формулі визначення розміру змінюваної процентної ставки сторони розуміють UIRD - український індекс ставок за депозитами фізичних осіб - індикативна процентна ставка, що розраховується в системі Thomson Reuters на основі номінальних ставок по строкових депозитах фізичних осіб у гривні на строк в 3 місяці з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору, що діють в 20 найбільших українських банках за розміром депозитного портфелю фізичних осіб. Джерело інформації - офіційний сайт НБУ http/www.bank.gov.ua. Змінювана процентна ставка по кредиту підлягає перегляду протягом строку дії цього договору кожні 30 календарних днів, починаючи з 31 календарного дня від дати укладення цього договору, із застосуванням формули, визначеної в цьому договорі. Розмір змінюваної процентної ставки при перерахунку не може бути більшим ніж 36% річних та не може бути меншим ніж 24% річних.

За п. 3.3.4. договору (з урахуванням змін та доповнень, внесених додатковим договором № 2 від 23.01.2015 року) щомісячно, починаючи з другого місяця з дати укладення цього договору проводити через свої поточні рахунки, відкриті у кредитора 100% процентів від загальної суми надходжень на рахунки позичальника, а починаючи з третього місяця кредитування проводити розрахунки по зовнішньоекономічній діяльності через свої рахунки, відкриті у кредитора та в інших банках, або у разі наявності заборгованості в позичальника за кредитами перед іншими банками, у розмірі , що пропорційний розміру кредитної заборгованості перед кредитором до всієї заборгованості за кредитами позичальника. У разі невиконання даної умови позичальник зобовязаний здійснити повне погашення кредиту не пізніше кінця місяця, що слідує за місяцем такого невиконання.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки ОСОБА_1 банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з виписок по особовому рахунку відповідача, розмір заборгованості відповідача за процентами станом на 05.09.2015 року складає 123 699,68 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Частиною 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, ч. 6 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У силу вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в розмірі 1 476 492,91 грн, з яких: 1 352 793,23 грн заборгованості за кредитом, 123 699,68 грн заборгованості за процентами.

Крім того, позивач за неналежне виконання зобов'язань за кредитним договором здійснив нарахування 3% річних та інфляційних.

За ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних, встановив, що останній виконаний вірно, відтак до задоволення належать вимоги про стягнення 952,39 грн 3% річних, нарахованих на проценти, 25 374,69 грн 3% річних, нарахованих на кредит, 6 595,91 грн інфляційних, нарахованих на проценти, 446 434,32 грн інфляційних, нарахованих на кредит.

Також позивачем нараховано пеню та штраф за несвоєчасне повернення кредиту та сплату процентів.

Право на нарахування пені передбачене п. 4.2. договору, за яким у разі прострочення позичальником строків сплати процентів та комісій, визначених цим договором та тарифами, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п.п. 1.1.1, 2.4, 2.13.3, 3.2.5, 4.4, 5.4 цього договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 1 процента в національній валюті України від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період невиконання зобовязань за цим договором.

Згідно з п. 4.3. договору у разі порушення позичальником вимог п.п. 3.3.2. 3.3.17 договору, позичальник зобовязаний сплатити кредитору штраф у розмірі 5 % від суми максимального ліміту кредиту, визначеного. 1.1.1. кредитного договору, за кожний випадок.

Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, зокрема сплата неустойки, штраф, пеня.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ч. 1 ст. 216 ГК України).

У силу вимог ч.ч. 1, 2 ст. 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Згідно з ч. 1. ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 6. ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Суд, здійснивши перерахунок пені, нарахованої на кредит, та штрафу, встановив, що розмір першої становить 400 500,54 грн, а другого - по 71 639,66 грн за несвоєчасну сплату процентів та повернення кредиту.

При цьому суд зауважує, що випадками порушень, про які йдеться у п. 4.3. договору, є порушення відповідачем обов'язків, обумовлених у підп. 3.3.2-3.3.17. п. 3.3. договору. Виходячи із тлумачення змісту умов п. 4.3. та п. 3.3. договору, суд дійшов висновку про те, що випадком порушення є невиконання відповідачем обов'язків, визначених підп. 3.3.2-3.3.17. договору, а під кожним випадком порушення слід розуміти порушеннях будь-якого або всіх обов'язків, про які йдеться у відповідних підпунктах, а не багаторазовість порушення одного і того ж зобов'язання, покладеного на відповідача.

Щодо пені, нарахованої на проценти, то суд вважає за необхідне зазначити таке.

З огляду на вимоги ч. 1 ст. 4 7 і ст. 43 ГПК України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов'язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Ухвалою суду від 30.01.2017 року зобов'язано позивача надати суду обґрунтований розрахунок пені, нарахованої на тіло кредиту та проценти (з обґрунтуванням суми, на яку проводиться нарахування пені, з урахуванням вимог ст. 232 ГПК України).

Позивач вимог вказаної ухвали не виконав. За відсутності обґрунтування суми та періоду виникнення розміру процентів (початкового моменту, з якого слід обраховувати шестимісячний строк нарахування пені за кожним щомісячним платежем), на які здійснюється нарахування пені, суд позбавлений можливості перевірити правильність заявленої до стягнення суми, а відтак задовольнити позов в цій частині.

Стосовно заяви відповідача про припинення провадження у справі на підставі п. 1-1- ч. 1 ст. 80 ГПК України, то суд вважає за необхідне зазначити таке.

Господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Визнання боржником претензії кредитора не є способом припинення зобов'язання і не свідчить про відсутність спору; особа, претензія якої визнана боржником, вправі звернутися до господарського суду з позовом про стягнення визнаної суми коштів.

Отже, відображення у бухгалтерському обліку відповідача кредиторської заборгованості перед позивачем та її подальше врахування у складанні проміжного ліквідаційного балансу не свідчить про відсутність предмета спору, про наявність підстав для припинення провадження у справі, а отже не перешкоджає розгляду справи по суті заявлених позовних вимог.

За ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 34 ГПК України).

У силу вимог ч. 1 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Судовий збір відповідно до ст. 49 ГПК України покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, у справі призначалася судова економічна експертиза, вартість якої склала 13 860,00 грн, оплату якої здійснено відповідачем, по що свідчить платіжне доручення № 979 від 01.07.2016 року.

Розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат здійснюється за загальними правилами ч. 5 ст. 49 ГПК України, тобто при задоволенні позову вони покладаються на відповідача, при відмові в позові - на позивача, а при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_3 підприємства "Фламінго Тойс" (вул. Тракторна, буд.2, с. Корнин, Рівненський район, Рівненська область, 35304, ) на користь Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_1 Кредит" (вул. Тургенєвська, 52/58, м. Київ, 04053, ) 1 352 793,23 грн - сума заборгованості за кредитом; 123 699,68 грн - сума заборгованості за процентами; 400 500,54 грн - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 952,39 грн - 3% річних від простроченої суми процентів; 25 374,69 грн - 3% річних від простроченої суми кредиту; 6 595,91 грн - індекс інфляції за час прострочки по сплаті процентів; 446 434,32 грн - індекс інфляції за час прострочки по поверненню кредиту; 71 639,66 грн - штраф за прострочку по поверненню кредиту; 71 639,66 грн - штраф за прострочку сплати процентів, 37 495,18 грн судового збору.

3. У задоволенні позовних вимог про стягнення 5 491,78 грн пені за несвоєчасну сплату процентів та 358 198,30 грн штрафу за прострочку сплати процентів відмовити.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_1 Кредит" (вул. Тургенєвська, 52/58, м. Київ, 04053, ) на користь ОСОБА_3 підприємства "Фламінго Тойс" (вул. Тракторна, буд.2, с. Корнин, Рівненський район, Рівненська область, 35304, ) 1 760,22 грн витрат, пов'язаних із проведенням судової експертизи.

Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 ГПК України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 ГПК України.

Повне рішення складено 14.02.2017 року.

Суддя Андрійчук О.В.