КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2017 р. Справа№ 910/17719/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Чорної Л.В.

Яковлєва М.Л.

За участю представників сторін:

від позивача (апелянта): ОСОБА_2- за довіреністю б/н від 11.02.2016;

від відповідача: не з'явилися;

від третьої особи-1: ОСОБА_2 - за довіреністю № 1896 від 22.10.2015;

від третьої особи-2: ОСОБА_2 - за довіреністю № 1233 від 06.02.2016;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Метбудзабезпечення" на рішення господарського суду міста Києва від 22.11.2016 у справі № 910/17719/16 (суддя Курдельчук І.Д.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Метбудзабезпечення", м. Покровськ, Донецька обл.

до публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку", м. Київ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: 1) ОСОБА_3, м. Донецьк,

2) ОСОБА_4, м. Донецьк,

про розірвання договору,

За результатами розгляду апеляційної скарги Київський апеляційний господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Метбудзабезпечення» (надалі-позивач/ТОВ «Метбудзабезпечення»/апелянт) звернулося до господарського суду міста Києва із позовною заявою до публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку" (надалі - відповідач/ банк) про розірвання кредитного договору від 05.06.2014 № ККРОG.6298.018 з 01.08.2014.

Позовні вимоги обґрунтовані, що на момент укладення кредитного договору товариство з обмеженою відповідальністю «Метбудзабезпечення» здійснювало господарську діяльність та мало позитивну бізнесову репутацію; з 07.08.2014 позивач почав не виконувати умови договору у зв'язку з погіршенням фінансової ситуації, яке було зумовлене АТО. Крім того, як вказує позивач, що лише після закінчення АТО можливе відновлення дії договору.

В ході розгулу справи, позивачем була подана заява про зміну предмету позову у порядку ст. 22 ГПК України, відповідно до якої останній просив суд змінити умови договору, призупинивши його дію з 01.08.2014 до моменту закінчення антитерористичної операції (а.с. 54-56). Вказана заява була прийнята судом до розгляду.

Рішенням господарського суду міста Києва від 22.11.2016 у справі № 910/17719/16 (суддя Курдельчук І.Д.) у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано недоведеністю позовних вимог.

При цьому місцевий господарський суд керувався приписами ст.ст. 651, 652 Цивільного кодексу України, Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та ст.ст. 32, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням господарського суду міста Києва, товариство з обмеженою відповідальністю "Метбудзабезпечення", звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційними скаргами, в якій просило оскаржуване рішення скасувати, прийняти нове судове рішення, яким змінити умови кредитного договору, призупинивши його дію на строк з 01.08.2014 до моменту закінчення антитерористичної операції, яка проводиться згідно з Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" № 405/2014 від 14.04.2014.

При цьому, апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов висновків, які не відповідають обставинам справи, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, визнав встановленими обставини, що мають значення для справи, які є не доведеними та порушенням судом першої інстанції норм матеріального права, зокрема, ст. 652 Цивільного кодексу України, та норм процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.01.2017 об'єднано апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Метбудзабезпечення" на рішення господарського суду міста Києва від 22.11.2016 у справі № 910/17719/16 в одне апеляційне провадження; прийнято до провадження апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Метбудзабезпечення" на рішення господарського суду міста Києва від 22.11.2016 у справі № 910/17719/16 та призначено їх розгляд на 02.02.2017.

В судовому засіданні представник апелянта та третіх осіб підтримав доводи апеляційної скарги з викладених у ній підстав.

Встановлено, що в судове засідання 16.02.2017 представник відповідача не з'явився, причини неявки суду не повідомив, відзиву на апеляційну скаргу не надав.

Відповідно до п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання з розгляду апеляційної скарги та те, що неявка зазначеного вище представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю останнього.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши представника позивача та третіх особи, перевіривши застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, що 05.06.2014 між публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський банк розвитку», як банком та товариством з обмеженою відповідальністю «Метбудзабезпечення», позичальником було укладено кредитний договір № KKPOG.6298.018 (надалі- договір), відповідно до п. 1.1. якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпечення та цільового характеру використання грошові кошти на умовах, що визначені цим договором.

Відповідно до п. 1.1.1.-1.1.2. договору, кредит надається у розмірі 1 589 139, 68; термін користування кредитом до 04.09.2014 включно.

Кредит надається позичальнику на такі цілі: рефінансування заборгованості за договором про надання овердрафту від 25.04.2013 № ККОВК.6298.017 (пункт 1.2. договору).

Договір набуває чинності з дати його підписання та скріплення печатками сторін та діє до повного виконання позичальником своїх зобов'язань за Договором (пункт 7.1. договору).

Вказаний договір підписано уповноваженими особами, а саме, від позивача - директором ОСОБА_3, який діяв на підставі статуту, та від відповідача - заступником директора Донецької обласної дирекції банку ОСОБА_5, яка діяла на підставі довіреності, та скріплено печатками.

Банком було надано кредит, що також не заперечувалось представником позивача та третіх осіб.

Колегіє суддів встановлено, що кредитний договір у встановленому порядку не оспорено, не визнано недійсним, не розірвано.

Таким чином, вказаний є дійсним, укладеним належним чином та є обов'язковим для виконання сторонами, і виконаний відповідачем у повному обсязі.

Згідно з ч. ст. 1054 Цивільного кодексу України (за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Місцевим господарським судом встановлено, що на підставі постанови правління Національного банку України від 27.11.2014 № 743 "Про віднесення публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 27.11.2014 №132 "Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Всеукраїнський банк розвитку", згідно з яким з 28.11.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Банку.

В подальшому постановою правління Національного банку України від 21.12.2015 №914 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 22.12.2015 року №234 "Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку"" та делегування повноважень ліквідатора банку", згідно з яким розпочато процедуру ліквідації, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано їй всі повноваження ліквідатора з 23 грудня 2015 року.

Як вказує позивач, 25.08.2016 останній надіслав на адресу відповідача лист від 11.08.2016 № 48-ю, до якого було додано примірник додаткової угоди до договору, підписаний директором товариства з обмеженою відповідальністю «Метбудзабезпечення» та обґрунтування необхідності внесення змін до кредитного договору № KKPOG.6298.018 від 05.06.2014. У вказаному листі позивач просив банк розглянути додаткову угоду до договору та підписати її.

Однак, відповідач відповіді на лист позивачу не надав, додаткову угоду не підписав, що і стало підставою звернення позивача з позовом у даній справі з вимогою призупинити дію кредитного договору № KKPOG.6298.018 від 05.06.2014 з 01.08.2014 до моменту закінчення антитерористичної операції (далі - АТО), яка проводиться згідно з Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014 № 405/2014.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" - період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Колегією суддів встановлено, що на дату підписання сторонами кредитного договору № KKPOG.6298.018, а саме - 05.06.2014 проведення АТО тривало вже протягом двох місяців, відтак укладаючи договір з метою рефінансування заборгованості за договором про надання овердрафту від 25.04.2013 № ККОВК.6298.017, були обізнані про ситуацію в країні та усвідомлювали всі ризики, пов'язані з проведенням АТО на території Донецької та Луганської областей.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 651 Цивільного кодексу України).

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Статтею 652 ЦК України унормовано, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв'язку з виконанням цього договору.

Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Таким чином, для внесення змін до договору на підставі ст. 652 Цивільного кодексу України необхідна наявність наступних підстав: 1. Істотна зміна обставин; 2. Одночасна наявність 4-х умов, визначених ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України.

При цьому, істотні обставини в розумінні ст. 652 Цивільного кодексу України повинні мати місце або стати відомими сторонам після укладення договору.

Істотними обставинами, які змінилися, як підстава для внесення змін до договору шляхом призупинення його дії, позивач визначає загострення соціальної та економічної ситуації на сході України, проведення АТО.

Колегія суддів констатує, що наведені позивачем в позові обставини, як підстава для зміни договору, вже існували на момент укладення 05.06.2014.

Таким, позивачем документально не підтверджено підстави для зміни умов договору шляхом призупинення його дії.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права; визнання правочину недійсним; припинення правовідношення.

Як зазначалось вище, товариство з обмеженою відповідальністю «Метбудзапезпечення» звернулось до суду з заявою про зміну позовних вимог. відповідно до якої просило зупинити виконання зобов'язання позичальника з повернення кредиту і сплати відсотків.

Колегія суддів погоджується з правомірним висновком суду першої інстанції, що посилання позивача на подальше проведення АТО, як на істотну зміну обставин є необґрунтованим, оскільки на момент укладення договору АТО вже проводилося на території Донецької та Луганської областей.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем документально не підтвержено, що через проведення АТО його господарська діяльність, яка полягає у оптовій торгівлі постраждала (знищення товару; відмова покупців чи постачальників від укладених договорів, тощо).

Так, відповідно до ст.ст. 42, 44 Господарського кодексу України передбачено, що підприємництво-це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємництва) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Одним із принципів підприємницької діяльності визначено комерційний розрахунок та власний комерційний ризик.

В пункті 2.6. постанови Пленуму ВГСУ №1 від 24.11.2014 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів" роз'яснено, що зміна економічної ситуації та коливання курсу іноземної валюти стосовного національної валюти України є комерційними ризиками сторін договору та не можуть бути підставами для зміни чи розірвання кредитного договору, оскільки не є істотною зміною обставин у розумінні ч. 1 статті 652 Цивільного кодексу України.

В даному випадку доводи позивача зводяться до зміни умов здійснення ним підприємницької діяльності, у зв'язку з проведенням антитерористичної операції на території міста Донецька та Донецької області.

Зазначені обставини мають загальний характер, є комерційними ризиками сторін та у повній мірі стосуються обох сторін договору, а тому не можуть бути віднесені до зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні кредитного договору, та відповідно, підставою для призупинення дії договору.

Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, викладеною в постанові від 20.02.2012 № 6-93 цс 11.

Колегія суддів зазначає, що 02.09.2014 було прийнято Закон України № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" (далі - Закон), який визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

На час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція ( ч. 2 ст. 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції"

Протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України (стаття 10 Закону).

З огляду на викладені норми чинного законодавства України, законодавець з метою захисту інтересів юридичних осіб, які перебували в зоні АТО, ввів мораторій на нарахування пені та штрафу у зв'язку невиконанням кредитних договорів.

Крім того, вказаним законом було визначено, що для підтвердження неможливості виконання зобов'язань стороні договору необхідно надати сертифікат Торгово-промислової палати України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, позивачем не подано суду відповідного сертифікату, який би підтверджував неможливість виконання договору.

Колегія суддів звертає увагу, що ст. 1 Закону України «Про Торгово- промислові палати» визначено, що Торгово-промислова палата є недержавною неприбутковою самоврядною організацією, яка об'єднує юридичних осіб, які створені і діють відповідно до законодавства України, та громадян України, зареєстрованих як підприємці, та їх об'єднання.

Згідно зі ст. 14 1 Закону України «Про Торгово-промислову палату», що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо

Рішенням президії Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 № 44(5) затверджено Регламент засвідчення Торгово-промислової палати України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), яким встановлено єдиний порядок засвідчення форс-мажорних обставин в системі Торгово-промислової палати України.

Відповідно до абзацу першого, пункту 3.1.1 Регламенту (у відповідній редакції) форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратство, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

За визначенням, наданим вказаним вище Регламентом, сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - сертифікат) - документ установленої ТПП України форми, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо.

Розділом шостим Регламенту Торгово-промислової палати України та регіональними торгово-промисловими палатами передбачено порядок засвідчення форс- мажорнихобставин (обставин непереборної сили)

З огляду на викладені норми права суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку, що для підтвердження обставин за яких особа звільняється від відповідальності за порушення зобов'язань - сертифікат про настання обставин непереборної сили, що підписаний уповноваженою особою , що є належним доказом неможливості виконання умов договору з підстав настання обставин непереборної сили (форс -мажору).

На підставі вищевикладеного апеляційний суд не приймає до уваги інші твердження позивача що зазначені в апеляційній скарзі стосовно порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно з нормами ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ст. 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

В зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України, що судові витрати покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 4-2, 4-3, 4-7, 32-34, 43, 44, 49, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Метбудзабезпечення» залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 22.11.2016 у справі № 910/17719/16 залишити без змін.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді Л.В. Чорна

М.Л. Яковлєв