ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

13.02.2017 р. Справа № 914/599/13-г

За скаргою:Товариства з обмеженою відповідальністю «Західно-Український Центр «Медсервіс», м. Львів
про:скасування постанови головного державного виконавця Залізничного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП №50030516 від 03.10.2016р.
у справі:№ 914/599/13-г
за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю «Західно-Український Центр «Медсервіс», м. Львів
до відповідача:Фізичної особи підприємця ОСОБА_1, м. Львів
про:стягнення заборгованості
Суддя - Крупник Р.В. Секретар - Цяпка О.І.
Представники сторін:
від скаржника: Фігель Ю.О. - представник;
від позивача: від Залізничного ВДВС ЛМУЮ:Милян А.О. - представник (довіреність б/н від 02.11.2016р.); не з'явився.

Представникам сторін роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді та здійснення технічної фіксації судового засідання не надходило.

ВСТАНОВИВ:

04.11.2016р. на адресу господарського суду Львівської області від ТОВ «Західно-Український Центр «Медсервіс» в порядку ст. 121-2 ГПК України надійшла скарга про скасування постанови головного державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП № 50030516 від 03 жовтня 2016р. у справі №914/599/13-г.

Ухвалою суду від 07.11.2016р. (суддя Запотічняк О.Д.) прийнято скаргу до провадження, її розгляд призначено на 22.11.2016р. Розгляд скарги відкладався на 06.12.2016р. та 21.12.2016р. В судовому засіданні 21.12.2016р. оголошено перерву до 04.01.2017р.

У зв'язку з тимчасовою непрацездатністю судді Запотічняк О.Д., 03.01.2017р. було проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, внаслідок якого скаргу розподілено судді Синчуку М.М. 04.01.2017р. у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю судді Синчука М.М. проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, за результатами якого скаргу було передано на розгляд судді Крупника Р.В.

Ухвалою суду від 04.01.2017р. суд прийняв скаргу ТОВ «Західно-Український Центр «Медсервіс» до провадження, її розгляд відклав на 30.01.2017р. Ухвалою від 30.01.2017р. розгляд скарги було відкладено на 13.02.2017р.

Представник скаржника в судове засідання з'явився, подану скаргу підтримав, просив суд її задоволити повністю. Вимоги викладені в скарзі мотивує тим, що 02.02.2016р. державним виконавцем Залізничного ВДВС ЛМУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №50030516 щодо примусового виконання рішення господарського суду Львівської області від 09.04.2013р. у справі №914/599/13-г. 02.02.2016р. державним виконавцем винесено постанову про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження. Однак, 03.10.2016р. державним виконавцем на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП №50030516. На думку скаржника, вказана постанова є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки всупереч ст. 11, 32, 52 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем не було вчинено всіх необхідних дій для виявлення майна боржника. Зокрема, не вчинялося жодних дій щодо виявлення готівкових коштів у боржника і їх вилучення; не здійснено стягнення на належні боржнику цінності та інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Державним виконавцем було вчинено певні дії щодо виявлення майна боржника, яке перебуває у спільній сумісній власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4, однак не вчинено жодних дій щодо визначення частки у цьому майні боржника, яка визначається судом за поданням державного виконавця та не звернено стягнення на це майно. Також державним виконавцем неналежним чином проводилась перевірка майнового стану боржника, яка визначається судом за поданням державного виконавця та не звернено стягнення на це майно. Крім цього, подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_1 за межі України від 30.09.2016р. №09-27/17804, погоджене з начальником Залізничного ВДВС ГТУЮ у Львівській області так і не було подано до Залізничного районного суду м. Львова і вже через 3 дні виконавчий документ повернуто стягувачеві без виконання. Враховуючи наведене, представник скаржника просить суд скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 03.10.2016р. ВП №50030516.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, просив суд у задоволенні скарги відмовити. Заперечуючи проти поданої скарги зазначив, що при проведенні виконавчого провадження державним виконавцем у точній відповідності з Законом України «Про виконавче провадження» було вжито всіх необхідних заходів для виявлення майна та грошових коштів боржника. Зі змісту скарги не вбачається, які дії чи бездіяльність виконавця є незаконними, що свідчить про її безпідставність. Крім цього, скаргу позивачем було подано з пропущенням строку на її подання, оскільки дане виконавче провадження відкрито ще 02.02.2016р., відповідно з дати його відкриття стягувачу було відомо про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні, натомість скарга подана лише 04.11.2016р., що є підставою для залишення такої без розгляду.

Державний виконавець в судове засідання не з'явився, хоча належним був повідомлений про час, дату та місце судового розгляду. У запереченнях на позовну заяву просить суд відмовити в задоволенні скарги, аргументуючи це тим, що в результаті проведених державним виконавцем заходів було встановлено відсутність зареєстрованого за боржником нерухомого майна, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - на все нерухоме майно боржника накладено арешт, при виході за адресою АДРЕСА_1 для перевірки майнового стану боржника встановлено - за адресою вказаною у виконавчому документі боржник не проживає та майно належне боржнику для опису та арешту відсутнє; згідно відповіді Регіонального сервісного центру МВС України у Львівській області Територіального сервісного центру 4641, за боржником транспортні засоби не зареєстровані; згідно відповіді ДПС України, інформація про рахунки боржника в банківських установах відсутня як відсутня інформація стосовно боржників - фізичних осіб щодо сум доходу, нарахованого податковим агентом на користь платників податку та сум утриманого з них податку в ДРФО. Крім цього, 30.09.2016р. державним виконавцем скеровано подання про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України. Враховуючи те, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, 03.10.2016р. державним виконавцем було винесено відповідну постанову.

Заслухавши пояснення представників сторін, детально ознайомившись з наявними в матеріалах справи документами, судом встановлено наступне.

Рішенням господарського суду Львівської області від 09.04.2013р. у справі №914/599/13-г (суддя Іванчук С.) за позовом ТОВ «Західно-Український Центр «Медсервіс» до ФОП ОСОБА_1 про стягнення 113464,70 грн. заборгованості, позов задоволено повністю, стягнуто з відповідача на користь позивача 113464,70 основного боргу та 2269,29 грн. судового збору.

На примусове виконання вказаного рішення, 19.06.2013р. господарським судом видано відповідний наказ.

Як вбачається з матеріалів справи, в лютому 2016р. з метою виконання рішення суду у справі №914/599/13-г ТОВ «Західно-Український Центр «Медсервіс» звернулося до Залізничного ВДВС ЛМУЮ з заявою про відкриття виконавчого провадження.

02.02.2016р. державним виконавцем Залізничного ВДВС ЛМУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №50030516 щодо примусового виконання наказу господарського суду Львівської області від 19.06.2013р. №914/599/13-г.

У зв'язку з перебуванням у Залізничному ВДВС ЛМУЮ на виконанні декількох виконавчих проваджень, де боржником являлася ФОП ОСОБА_1, 02.02.2016р. державним виконавцем було винесено постанову про приєднання виконавчого провадження ВП №50030516 до зведеного виконавчого провадження ВП №50706632.

04.04.2016р. державним виконавцем винесено постанови про арешт коштів боржника ВП №50030516, відповідно до яких було накладено арешт на грошові кошти боржника, розміщені на рахунках в АТ «УкрСиббанк» та філії АТ «Укрексімбанк».

30.09.2016р. державним виконавцем підготовлено подання до Залізничного районного суду м. Львова про тимчасове обмеження у праві виїзді за межі України боржника зведеного виконавчого провадження №50706632 ОСОБА_1, однак докази направлення вказаного подання до суду в матеріалах справи відсутні.

03.10.2016р. державним виконавцем Залізничного ВДВС ЛМУЮ на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП №50030516.

Вважаючи зазначену постанову незаконною, скаржник звернувся з відповідною скаргою до суду.

Встановивши наведені обставини справи, суд приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 121-2 ГПК України, скарга на рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців щодо виконання судових рішень господарських судів може бути подана стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів, крім рішень виконавця про відкладення проведення виконавчих дій, які можуть бути оскаржені протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів.

З матеріалів виконавчого провадження судом встановлено, що оскаржувану постанову скаржник отримав наручно 02.11.2016р., а зі скаргою звернувся до суду 04.11.2016р., тобто протягом десяти днів з дня, коли скаржнику стало відомо про неї. Наведене спростовує твердження відповідача про пропуск позивачем строку на оскарження постанови державного виконавця.

За приписами ч. 1 ст. 115 ГПК України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі - Закон) (в редакції, котра діяла станом на день винесення оскаржуваної постанови) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону, державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Так, ч. 1 ст. 27 Закону, визначено, що в разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Положеннями ч. 1, 2 ст. 11 Закону передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

За змістом п. 1, 3, 5, 6, 11, 13,18, 20 ч. 3 ст. 11 Закону, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну; 5) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; 6) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; 11) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи Національної поліції; 13) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; 18) у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням; 20) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами.

Статтею 32 Закону встановлено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Приписами ст. 52 Закону визначено, зокрема, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються. На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня з моменту їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця. У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує десяти розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване це житло, не здійснюється. Державний виконавець проводить перевірку майнового стану боржника не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання. У подальшому така перевірка проводиться державним виконавцем кожні два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, кожні три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Як свідчить зміст оскаржуваної постанови, така була винесена державним виконавцем у зв'язку з відсутністю у боржника рахунків у банківських установах, майна, яке б належало боржнику за адресою, вказаною у виконавчому документі, відсутністю в останнього транспортних засобів та відсутністю в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про належне боржнику нерухоме майно.

Як встановлено судом з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 07.02.2017р., починаючи з 12.03.2012р. у власності ОСОБА_1 перебуває квартира за адресою: м. Львів, вул. Б. Лепкого, 20/2, загальною площею 20,8 кв.м., яка складається з однієї житлової кімнати та кухні; приміщення у спільному користуванні: ХХІІІ/1,3 кв.м.; ХХІV/1,1 кв.м.

Натомість, в оскаржуваній постанові державний виконавець зазначив про відсутність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про належне боржнику майно, що як вбачається з наведеного не відповідає дійсності. Окрім цього, в матеріалах виконавчого провадження відсутні відомості про те, що державним виконавцем здійснювався вихід за вказаною адресою для перевірки майнового стану боржника та виявлення належного йому майна, належний опис такого майна та його арешт у встановленому законом порядку не проведено.

Більше того, як свідчить довідка Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації ГТУЮ у Львівській області від 31.05.2016р. №1540/03.1-06-33, з 24.07.2005р. ОСОБА_5 (боржник) перебуває у шлюбі ОСОБА_4. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 27.04.2016р., чоловік боржниці - ОСОБА_6, на праві власності (на підставі договору купівлі-продажу від 05.02.2015р.) володіє квартирою загальною площею 27,5 кв.м. по АДРЕСА_2. Однак, всупереч ст. 52 Закону, державним виконавцем не було вчинено дій щодо визначення частки боржника зазначеного майна (зокрема, не підготовлено та скеровано до суду відповідного подання) та не звернено стягнення на таке майно, пропорційно належній їй частки.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

На переконання господарського суду, у державного виконавця не було законодавчих підстав для винесення оскаржуваної постанови, оскільки ним не було вжито в повному обсязі заходів для примусового виконання рішення господарського суду Львівської області у справі №914/599/13-г у зведеному виконавчому провадженні №50706632, в тому числі й тих, що спрямовані на розшук майна боржника, на яке може бути звернуто стягнення, визначення частки боржника на майно, яке перебуває у спільній сумісній власності подружжя, а відтак постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві винесено безпідставно.

Також не заслуговують на увагу покликання державного виконавця на подання до Залізничного районного суду м. Львова про тимчасове обмеження у праві виїзді за межі України боржника зведеного виконавчого провадження №50706632 ОСОБА_1, як один із заходів, який був вчинений з метою виконання рішення, так як в матеріалах справи відсутні докази направлення вказаного подання до суду.

З огляду на викладене, невжиття державним виконавцем всіх передбачених Законом заходів для виявлення майна боржника та звернення стягнення на таке майно унеможливлює виконання судового рішення, яке є заключною і обов'язковою стадією судового процесу, що є порушенням ст.6 Європейської Конвенції з прав людини.

Як зазначив Пленум ВГС України в п. 9.13. постанови від 17.10.2012р. №9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Керуючись ст. ст. 86, 121-2, Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу ТОВ «Західно-Український Центр «Медсервіс» на постанову головного державного виконавця Залізничного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП №50030516 від 03.10.2016р. задоволити.

2. Визнати недійсною постанову головного державного виконавця Залізничного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП №50030516 від 03.10.2016р.

3. Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

Суддя Крупник Р.В.