ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15 лютого 2017 р. Справа № 903/981/16

Господарський суд Волинської області, розглянувши матеріали по справі

за позовом Державного підприємства "Волинський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою"

до відповідача ОСОБА_1 управління держгеокадастру у Волинській області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

-Головне управління державної казначейської служби України у Волинській області

про стягнення 4 543,92грн.

Суддя: С.В. Бондарєв

За участю представників сторін:

від позивача: н/з

від відповідача: ОСОБА_2-дов. №0-3-0.6-8197/2-16 від 13.12.2016р.

від третьої особи: н/з

Відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України представнику відповідача розяснено право відводу судді. Відводу судді заявлено не було. В судовому засіданні учаснику судового процесу згідно ст. 22 ГПК України розяснено процесуальні права та обовязки.

В судовому засіданні 15.02.2017 року відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суть спору: Позивач-Державне підприємство "Волинський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою"-звернувся до господарського суду з позовом до відповідача-Головного управління держгеокадастру у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-Головне управління державної казначейської служби України у Волинській області-про стягнення 4 543,92грн. заборгованості за надані послуги згідно договору на закупівлю послуг за державні кошти з проведення інвентаризації земель №548 від 19.11.2013р.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем, взятих на себе зобов'язань по оплаті послуг, у встановлені договором на закупівлю послуг за державні кошти з проведення інвентаризації земель №548 від 19.11.2013р. строки.

Пунктом 3 договору передбачено, що загальна вартість послуг за цим договором становить 274 454,02грн. Оплата проводиться перерахунком коштів через установи банку, або іншими формами, які дозволені чинним законодавством. Кошти в розмірі 100% від загальної вартості послуг замовник сплачує після завершення виконання послуг, зазначених в п.1.1 та підписання акта приймання - передачі послуг.

Пунктом 1 додаткової угоди №1 від 30.05.2014р. про внесення змін до договору на закупівлю послуг за державні кошти з проведення інвентаризації земель сторони дійшли згоди зменшити вартість послуг щодо розроблення технічних документацій із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок на 11 394,39грн. у зв'язку з чим виклали абзац 1 підпункту 3.1. пункту 3 "Вартість послуг і порядок розрахунків" договору у такій редакції: "Загальна вартість послуг за цим договором становить 263 059,63 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 43 843,27 грн. "

Строк прострочення починається з наступного дня після підписання акту.

В 2016 році згідно з договором відповідачем було частково проплачено заборгованість у такому порядку: 26.09.2016р. на суму 25 349,71грн., 13.10.2016р. на суму 36 480,00грн., 03.11.2016р. на суму 91 300,00грн. та 18.11.2016р. на суму 105 386,00грн.

Таким чином, станом на день звернення позивача з позовом до суду заборгованість відповідача по спірному договору становить 4 543,92грн.

Ухвалою суду від 22.12.2016р. порушено провадження по справі та призначено її до розгляду на 24.01.2017р. на 10:00год. Залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача у справі Головне управління державної казначейської служби України у Волинській області (м. Луцьк, вул. Стрілецька, 4а).

04.01.2017р. через відділ документального забезпечення та контролю суду від відповідача надійшли до суду письмові заперечення по справі №9-3-0.6-23/2-17 від 04.01.2017р. (вх.№01-54/76/17 від 04.01.2017р.), в яких він позов заперечив, вказавши, що замовник вжив заходів в межах повноважень для недопущення виникнення заборгованості та зважаючи на те, що наявність чи відсутність бюджетного фінансування не залежить від волі і дій замовника, враховуючи вимоги пункту 8.1. договору, відповідач не несе відповідальності за неналежне виконання зобов'язань, що виникли при виконанні спірного договору, оскільки в своїй діяльності повністю залежить від фінансування витрат передбачених кошторисом.

Долучив до матеріалів справи копії Положення про Головне управління держгеокадастру у Волинській області, який затверджений Наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016р. №308, листа-вимоги №31/3-3вих від 07.10.2014р., листів №24-3-0.9-4616/2-14 від 04.11.2014р., №24-3-0.9-1735/2-14 від 22.04.2014р., тимчасового кошторису на 2014рік та кошториси на 2015 та 2016 роки.

23.01.2017р. через відділ документального забезпечення та контролю суду від позивача надійшла заява №14/3-4вих. від 23.01.2017р. (вх.№01-65/23/17) про збільшення розміру позовних вимог, в якій він просив суд стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 407,09грн. за період з 25.12.2013р. по 19.12.2016р.

Долучив до матеріалів справи розрахунок 3% річних та платіжне доручення №18 від 23.01.2017р. на суму 1 600,00грн.

Позивач в судове засідання 24.01.2017р. не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду спору, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №540 від 29.12.2016р.

Представник відповідача в судовому засіданні 24.01.2017р. позов заперечив, з підстав, викладених у письмових запереченнях по справі №9-3-0.6-23/2-17 від 04.01.2017р. (вх.№01-54/76/17 від 04.01.2017р.).

Представник третьої особи в судовому засіданні 24.01.2017р. та в письмових поясненнях б/н (вх.№01-54/679/17 від 18.01.2017р.) вказав, що на підставі спірного договору ОСОБА_1 управлінням Держземагенства у Волинській області зареєстровані бюджетні зобов'язання та бюджетні фінансові зобов'язання на суму 274 454,02грн. Здійснення платежів відповідно до зазначених зобов'язань не проводилось.

Згідно з листом Державного агенства земельних ресурсів України 30.05.2014р. зменшено фінансові зобов'язання минулих років по договору на суму 11 394,39грн.

В 2016 році згідно з договором відповідачем проплачена заборгованістьу такому порядку: 26.09.2016р. на суму 25 349,71грн., 13.10.2016р. на суму 36 480,00грн., 03.11.2016р. на суму 91 300,00грн. та 18.11.2016р. на суму 105 386,00грн.

Повідомив, що за даними звіту ОСОБА_1 управління Держгеокадастру у Волинській області форми 7д "Звіт про заборгованість за бюджетними коштами" кредиторська заборгованість по загальному фонду станом на 01.01.2017р. становить 6 998 403,35грн. Ведення органами Казначейства обліку заборгованості в розрізі кредиторів установ, відповідно до нормативних документів, не передбачено.

Суд розглянувши, в судовому засіданні 24.01.2017р., заяву позивача №14/3-4вих. від 23.01.2017р. (вх.№01-65/23/17), зазначив наступне.

Згідно із ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Вищий господарський суд України у п. 3.12 постанови пленуму від 26.12.2011р. № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції (редакція від 14.07.2016р.) розяснив, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. У разі подання позивачем заяви, направленої на одночасну зміну предмета і підстав позову, господарський суд повинен відмовити в задоволенні такої заяви і, приєднавши її до матеріалів справи та зазначивши про цю відмову в описовій частині рішення (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи), розглянути по суті раніше заявлені позовні вимоги, якщо позивач не відмовляється від позову. Позивач при цьому не позбавлений права звернутися з новим позовом у загальному порядку.

Позивач звернувся із заявою від 23.01.2017р. про одночасну зміну і предмета, і підстав позову, а саме: до предмету спору про стягнення 4 543,92грн. основної заборгованості за надані послуги згідно договору на закупівлю послуг за державні кошти з проведення інвентаризації земель №548 від 19.11.2013р. додав вимогу про стягнення 3% річних на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, що суперечить вимогам ч.4 ст.22 ГПК України і передбачає звернення з новим позовом. На підставі викладеного, у задоволенні заяви відмовлено, як такої, що суперечить вимогам ст.22 ГПК України.

Ухвалою суду від 24.01.2017р. розгляд справи відкладався на підставі ст. 77 ГПК України з метою повного та всебічного з'ясування всіх обставин по справі, зважаючи на неявку позивача в судове засідання та необхідність витребування додаткових доказів по справі.

Крім того, зобов'язано сторін представити суду: позивача-оригінали, долучених до позову доказів; статут; докази проплати; надіслати на адресу третьої особи копію позовної заяви з додатками; докази надіслання надати суду; відповідача-направити на адресу позивача заперечення на позовну заяву. Докази надіслання надати суду.

Позивач в судове засідання 15.02.2017р. не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду спору, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №078 від 31.01.2017р.

Представник відповідача в судовому засіданні 15.02.2017р. позов заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Третя особа в судове засідання 15.02.2017р. не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила. Ухвала суду від 24.01.2017р. була направлена на адресу ОСОБА_1 управління державної казначейської служби України у Волинській області, зазначену у витязі з ЄДР, а саме: м. Луцьк, вул. Стрілецька, 4а.

Як вбачається з сайту відстеження пересилання поштових відправлень УДППЗ "Укрпошта" відправлення за номером 263 вручене адресату за довіреністю 30.01.2017р. об'єктом поштового зв'язку Луцьк 21 з індексом 43021.

Згідно із ч. 3 ст. 22 ГПК сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи. У разі неподання учасником судового процесу з неповажних причин або без повідомлення причин матеріалів та інших доказів, витребуваних господарським судом, останній може здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами та доказами (Інформаційний лист Вищого господарського суду України від 15.03.2010р. №01-08/140 "Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальним правами у господарському судочинстві").

Неподання або несвоєчасне подання доказів з неповажних причин, спрямоване на штучне затягування судового процесу, суперечить, зокрема, вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Беручи до уваги приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, враховуючи те, що позивач та третя особа належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, їх явку не було визнано обов'язковою, господарський суд, заслухавши пояснення представника відповідача, визнав зібрані докази достатніми для розгляду спору за наявними в справі матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України, -

встановив:

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 19 листопада 2013 року між Державним підприємством "Волинський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" (виконавець) та ОСОБА_1 управлінням Держземагентства у Волинській області (замовник) було укладено договір на закупівлю послуг за державні кошти з проведення інвентаризації земель № 548 (а.с.8-9).

Згідно підпункту 1.1. пункту 1 договору замовник доручає, а виконавець бере на себе зобовязання щодо надання послуг з проведення інвентаризації земель сільськогосподарського призначення на землях державної власності на території Локачинського району Волинської області площею 2287,7 га.

Відповідно до підпунктів 3.1. та 3.3. пункту 3 договору загальна вартість послуг за цим договором становить 274 454,02 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 45 742,34 грн. Кошти в розмірі 100% від загальної вартості послуг замовник сплачує після завершення виконання послуг зазначених в п.1.1 та підписання акта приймання передачі послуг.

Підпунктом 3.4. пункту 3 договору передбачено, що джерело фінансування - кошти державного бюджету України.

Згідно підпункту 11.1. пункту 11 договору договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2013р., а в частині розрахунків-до їх повного завершення.

Пунктом 1 додаткової угоди №1 від 30.05.2014р. про внесення змін до договору на закупівлю послуг за державні кошти з проведення інвентаризації земель сторони дійшли згоди зменшити вартість послуг щодо розроблення технічних документацій із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок на 11 394,39грн. у звязку з чим виклали абзац 1 підпункту 3.1. пункту 3 "Вартість послуг і порядок розрахунків" договору у такій редакції: "Загальна вартість послуг за цим договором становить 263 059,63 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 43 843,27 грн. "

Даний договір з протоколом погодження договірної ціни та додатковою угодою до нього підписані сторонами, підписи скріплено відтиском їх круглих печаток.

На виконання умов вказаного договору позивач виконав зобовязання в повному обсязі, а відповідач у встановленому порядку прийняв послуги від виконавця на суму 274 454,02грн., що стверджується накладною про передачу науково-технічної продукції №329 від 20.12.2013р. та актом надання послуг від 24.12.2013р., які підписані сторонами та скріплені печатками.

Водночас, як встановлено судом, пунктом 1 додаткової угоди №1 від 30.05.2014р. про внесення змін до договору на закупівлю послуг за державні кошти з проведення інвентаризації земель сторони дійшли згоди зменшити вартість послуг щодо розроблення технічних документацій із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок на 11 394,39грн. у зв'язку з чим виклали абзац 1 підпункту 3.1. пункту 3 "Вартість послуг і порядок розрахунків" договору у такій редакції: "Загальна вартість послуг за цим договором становить 263 059,63 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 43 843,27 грн. "

26.06.2015р. Державне підприємство "Волинський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" направило лист-вимогу №23/3-3 на адресу відповідача про оплату заборгованості в сумі 263 059,63 грн. (а.с.21), однак остання була задоволена частково на загальну суму 258 515,71грн.

Відповідач взяті на себе, згідно договору на закупівлю послуг за державні кошти № 548 від 19.11.2013р. зобов'язання в частині проведення розрахунків в повному обсязі не виконав, сплативши на рахунок позивача 258 515,71грн., в звязку з чим у відповідача виникла заборгованість, котра на момент розгляду справи становить 4 543,92грн.

Відповідно до ст. 144 Господарського кодексу України, майнові права та майнові обовязки субєктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

В аспекті пояснень відповідача на предявлений позов судом засвідчується, що згідно із ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобовязаннями. У відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК України і ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статті 617 ЦК України та 218 ГК України передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобовязань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобовязання.

У відповідності до ст. 1 ЦК України однією із ознак майнових відносин є юридична рівність їх учасників, в тому числі й органів державної влади, а тому самі лише обставини, повязані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, не виправдовують бездіяльність замовника та не заперечують обовязку такого органу, який виступає стороною зобовязального правовідношення, від його виконання належним чином.

На підставі ст. 617 ЦК України, ст. 218 ГК України та рішення Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005р. відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність боржника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобовязання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.05.2012р. у справі №11/446, висвітлюється у Оглядовому листі Вищого господарського суду України від 18.02.2013р. №01-06/374/2013, знайшла своє відображення у численних судових рішеннях Вищого господарського суду України, зокрема, у його постановах від 24.09.2013р. у справі №910/1274/13, від 13.11.2013р. у справі №914/1760/13 та ін.

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В даному випадку, відносини між сторонами носять договірний характер, укладений між ними договір на закупівлю послуг за державні кошти №548 від 19.11.2013р. предметом судових розглядів не виступав, недійсним судом не визнавався, сторонами розірваний не був, доказів в підтвердження протилежного суду не надано.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Укладений між сторонами договір на закупівлю послуг за державні кошти №548 від 19.11.2013р. за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Згідно зі ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

У відповідності до ст. 599 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності із ст.ст.610, 611, ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, позовна вимога про стягнення з відповідача 4 543,92 грн. основної заборгованості підставна та підлягає до задоволення в повному обємі.

Згідно ст. 33 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В силу ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про підставність позову в частині стягнення з відповідача 4 543,92грн. - заборгованості та необхідність його задоволення.

При цьому суд виходив з обставин повної підтвердженості предявлених позовних вимог в цій частині належними та допустимими доказами.

Оскільки спір до суду доведений з вини відповідача, витрати по сплаті судового збору в сумі 1 378,00 слід віднести на нього відповідно до ст.49 ГПК України, оскільки позов подано 19.12.2016р.

Згідно ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; повернення заяви або скарги; відмови у відкритті провадження у справі; залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у звязку з повторним неприбуттям позивача або за його клопотанням); закриття провадження у справі. Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Враховуючи відсутність клопотання позивача про повернення йому зайво сплаченого судового збору в розмірі 1 822,00грн., сплаченого позивачем згідно платіжних доручень №660 від 16.12.2016р. (зайво сплачено 222,00грн.) та №18 від 23.01.2017р. (зайво сплачено 1 600,00грн.) (оригінали платіжних доручень №660 від 16.12.2016р. та №18 від 23.01.2017р. знаходяться в матеріалах справи (а.с. 7, 54)) у суду відсутні підстави для повернення зайво сплаченого судового збору.

Враховуючи викладене, господарський суд, керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, -

вирішив:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 управління держгеокадастру у Волинській області (43021, м. Луцьк, вул. Винниченка,67, )

на користь Державного підприємства "Волинський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" (43021, м. Луцьк, вул. Винниченка,63, )

4 543,92грн. - заборгованості та 1 378,00грн. витрат по сплаті судового збору.

Повний текст рішення складено

17.02.2017

Суддя С. В. Бондарєв