ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2017 р. Справа № 922/3482/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Бородіна Л.І., суддя Здоровко Л.М.,

при секретарі Євтушенко Є. В.,

за участю представників:

позивача не зявились,

відповідача не зявились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Науково-дослідний інститут "Техностандарт" (вх.№88 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 13.12.2016р. у справі №922/3482/16,

за позовом Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту імені академіка ОСОБА_1, м. Дніпро,

до Приватного акціонерного товариства "Науково-дослідний інститут "Техностандарт", м. Харків,

про стягнення 93860,56 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 13.12.2016р. у справі №922/3482/16 (суддя Макаренко О.В.) позов задоволено повністю. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Науково-Дослідний інститут "Техностандарт" на користь Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту імені академіка ОСОБА_1 основний борг в розмірі 60000,00 грн., 3% річних в розмірі 3200,56 грн., інфляційні втрати в розмірі 30660,00 грн. та судовий збір в розмірі 1407,90 грн.

В обґрунтування оскаржуваного рішення місцевий господарський суд посилається на ст. 627, 629, 894, 612, 625 ЦК України, 33, 43, 193 ГПК України, вказуючи на той факт, що відповідачем не спростовано та в установлений строк не погашено суму заборгованості за укладеним між сторонами договором. Також, перевіривши правомірність та правильність нарахування позивачем 3% річних в розмірі 3 200,56 грн. за період з 01.12.2014р. по 09.09.2016р. та інфляційних втрат в розмірі 30 660,00 грн. за період з 01.12.2014р. по 31.07.2016р., суд дійшов висновку про правомірність позовних вимог в цій частині як таких, що підлягають задоволенню.

Не погодившись з рішенням господарського суду першої інстанції, Приватне акціонерне товариство "Науково-дослідний інститут "Техностандарт" звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 13.12.2016р. та залишити позов Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту імені академіка ОСОБА_1 без розгляду.

В обґрунтування заявлених апеляційних вимог скаржник зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення не було враховано той факт, що відповідач не отримав копію позову та доданих документів за юридичною адресою юридичної особи, що мало наслідком позбавлення останнього права на судовий захист.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 10.01.2017р. прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено справу до розгляду.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 30.01.2017р. у звязку з перебуванням у відпустці судді Пуль О.А. для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Лакізи В.В., судді Бородіної Л.І., судді Здоровко Л.М.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про судове рішення" від 23.03.2012р. №6 встановлено, що в разі необхідності заміни судді в процесі розгляду справи або додаткового введення судді (суддів) до складу суду розгляд справи з огляду на встановлений пунктом 3 частини четвертої статті 47 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" принцип незмінності судді слід починати спочатку. При цьому заново розпочинається й перебіг передбачених статтею 69 ГПК строків вирішення спору, а його подальше продовження новим (зміненим) складом суду здійснюється у випадках і в порядку, передбачених частиною третьою цієї статті.

У відзиві на апеляційну скаргу Дніпропетровський національний університет залізничного транспорту імені академіка ОСОБА_1 просить рішення господарського суду Харківської області від 13.12.2016р. у справі № 922/3482/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення (вх.№ 1547 від 13.02.2017р.).

В обґрунтування своєї позиції у справі зазначає, що Приватним акціонерним товариством "Науково-дослідний інститут "Техностандарт" 26.01.2017р. у добровільному порядку було виконано вимоги наказу господарського суду Харківської області від 27.12.2016р. на примусове виконання рішення господарського суду Харківської області від 13.12.2016р. у справі № 922/3782/16, чим фактично визнано позовні вимоги Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту імені академіка ОСОБА_1 та законність оскаржуваного судового рішення.

Також, позивачем подано заяву про розгляд справи без участі його представника.

В судове засідання представники позивача та відповідача не зявились.

Відповідно до п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обов'язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 22 Господарського процесуального кодексу України) є правом, а не обов'язком сторін, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, а також обставини, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування господарським судом Харківської області норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

04.12.2013р. між Дніпропетровським національним університетом залізничного транспорту імені академіка ОСОБА_1 (іменоване "виконавець") та ПрАТ "НИИ "Техностандарт" (іменоване "замовник") укладено договір № 25/13-91, відповідно до п. 1.1 якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе виконання роботи (далі по тексту - науково-технічна продукція) на тему: "Приймальні випробування маневрового тепловоза серії ЧМЕ-ЗМ потужністю 970 кВт, спроектованого і модернізованого ПрАТ "НДІ "Техностандарт" з подальшим наданням науково-технічного звіту і протоколу випробувань.

Відповідно до п. 1.2 договору наукові, технічні, економічні та інші вимоги до науково-технічної продукції, що становить предмет договору, встановлюються відповідно до Технічного завдання на розробку науково-технічної продукції (додаток № 2), яке є невідємною частиною договору.

Згідно з п. 1.3 договору зміст, вартість і строки виконання основних етапів визначаються календарним планом, що становить невідємну частину технічного завдання до даного договору.

Пунктом 2 договору визначено, що за виконану науково-технічну продукцію, згідно з цим договором, замовник перераховує виконавцю у відповідності до протоколу угоди про договірну ціну на науково-технічну продукцію (додаток № 1), який є невідємною частиною договору, оплату в сумі: 300000,00 грн. (триста тисяч гривень), в т.ч. ПДВ (20%) 50000,00 (пятдесят тисяч гривень) 00 коп.

Відповідно до п. 2.2 договору форма оплати: авансовий платіж та остаточний розрахунок. Оплата виконується в національній валюті України перерахуванням грошових коштів замовника на поточний рахунок виконавця у наступному порядку:

- авансовий платіж в розмірі 50% від загальної вартості робіт по договору в термін до 20.12.2013р.

- остаточний розрахунок в розмірі 50% від загальної вартості робіт по договору замовник сплачує на протязі 5 (пяти) банківських днів після підписання акта здачі-приймання науково-технічної продукції.

Згідно з п. 3.1 договору при завершенні робіт виконавець подає замовнику акт здачі-приймання науково-технічної продукції з додатком до нього комплекту документації, передбаченої технічним завданням і умовами договору.

Замовник на протязі 10-ти днів з дня отримання акта здачі-приймання робіт і звітних документів зобовязаний направити виконавцю підписаний акт здачі-приймання науково-технічної продукції чи мотивовану відмову від приймання робіт (п. 3.2 договору).

Відповідно до п. 8.1 договору (з урахуванням змін, внесеними додатковою угодою від 27.02.2014р. № 1 до договору від 04.12.2013р. № 25/13-91) строк дії договору: початок з дати підписання обома сторонами; закінчення 31.07.2014р., але не раніше здійснення сторонами взятих на себе зобовязань.

Відповідно до протоколу угоди про договірну ціну науково-технічну продукцію за темою: "Приймальні випробування маневрового тепловоза серії ЧМЕ-ЗМ потужністю 970 кВт, спроектованого і модернізованого ПрАТ "НДІ "Техностандарт" сторонами було досягнуто згоди про величину договірної ціни на створення (передачу) науково-технічної продукції в сумі: 250000,00 грн., крім того ПДВ (20%) 50000,00 грн. (пятдесят тисяч гривень) 00 коп., загальна вартість робіт складає 300000,00 грн. (а.с. 14).

Також, сторонами було підписано технічне завдання на розробку науково-технічної продукції по темі: "Приймальні випробування маневрового тепловоза серії ЧМЕ-ЗМ потужністю 970 кВт, спроектованого і модернізованого ПрАТ "НДІ "Техностандарт", а також узгоджено календарний план робіт в редакції додаткової угоди від 27.02.2014р. № 1 до договору від 04.12.2013р. № 25/13-91.

30.04.2014р. на виконання умов договору сторонами підписано акт здачі-приймання виконаних робіт № 1 на суму 300000,00 грн. Відповідно до вказаного акту, зважаючи на одержаний виконавцем аванс в розмірі 150000,00 грн., належна до перерахування сума складає 150000,00 грн.

Крім того, сторонами було підписано акт взаємних розрахунків між Дніпропетровським національним університетом залізничного транспорту імені академіка ОСОБА_1 на та ПрАТ "НИИ "Техностандарт", відповідно до якого сторонами узгоджено проведення оплати за договором від 04.12.2013р. № 25/13-91-91.383.13.14 станом на 01.05.2016р.:

- авансовий платіж 1912.2013р.

- оплата червень 2014 року 50000,00 грн.,

- оплата листопад 2014 року 40000,00 грн.

Таким чином, сальдо на 01.05.2016р. складає 60000,00 грн.

Зважаючи на відсутність виконання відповідачем обовязку щодо опати виконаної за договором роботи, Дніпропетровським національним університетом залізничного транспорту ім. академіка ОСОБА_1 на адресу ПрАТ "Науково-дослідний інститут "Техностандарт" направлено лист-вимогу щодо необхідності протягом 7 (семи) календарних днів з дня отримання цього листа здійснити остаточний розрахунок за науково-технічну продукцію в розмірі 60000,00 грн. (а.с. 23).

Не виконання з боку відповідача взятих на себе зобовязань за укладеним договором в добровільному порядку стало підставою для звернення Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту імені академіка ОСОБА_1 з позовом до господарського суду.

Переглянувши у апеляційному порядку прийняте місцевим господарським судом рішення в порядку ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Підставами виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Дані спірні правовідносини виникли з договору про виконання робіт №25-13/91 - 91.383.13.14 від 04.12.2013р.

Відповідно до ст. 892 ЦК України, за договором на виконання науково-дослідних або дослідно-конструкторських та технологічних робіт підрядник (виконавець) зобов'язується провести за завданням замовника наукові дослідження, розробити зразок нового виробу та конструкторську документацію на нього, нову технологію тощо, а замовник зобов'язується прийняти виконану роботу та оплатити її.

Згідно з ч. 1 ст. 894 ЦК України виконавець зобов'язаний передати, а замовник прийняти та оплатити повністю завершені науково-дослідні або дослідно-конструкторські та технологічні роботи. Договором можуть бути передбачені прийняття та оплата окремих етапів робіт або інший спосіб оплати.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193 ГК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ч. 1 ст. 32 ГПК України).

При цьому за умовами ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Як свідчить наявний в матеріалах справи акт приймання-здачі робіт за договором від 30.04.2014р. № 1 (а.с. 20,21), позивач виконав, а відповідач прийняв виконання обумовлених договором на створення (передання) науково-технічної продукції робіт на загальну суму 300000,00 грн.

Відповідач в порушення умов договору оплатив виконані позивачем роботи частково на загальну суму 240000,00 грн., що підтверджується наданими позивачем копіями банківських виписок (а.с. 41-44) та актом звірки взаємних розрахунків станом на 01.05.2016 р., підписаним сторонами і скріпленим печатками (а.с. 22).

Факт прийняття та несплати виконаних позивачем та обумовлених договором на створення (передання) науково-технічної продукції робіт не заперечується та не спростовується відповідачем.

Таким чином, судом встановлено, що у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за договором від 04.12.2013 р. №25-13/91 - 91.383.13.14 в розмірі 60000,00 грн. (300000,00 грн. - 240000,00 грн. = 60000,00 грн.), розмір якої підтверджено відповідачем в акті звірки взаємних розрахунків станом на 01.05.2016 р. (а.с. 22).

В матеріалах справи відсутні, а відповідачем, в порушення ст.ст. 4-3, 33, 34 ГПК України, не надані докази здійснення остаточної оплати виконаних позивачем робіт за договором на створення (передання) науково-технічної продукції в сумі 60000,00 грн.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В пункті п. 2.2 договору на створення (передання) науково-технічної продукції, сторони домовились, що остаточний розрахунок в розмірі 50% від загальної вартості робіт по договору замовник сплачує на протязі 5 (пяти) банківських днів після підписання акта здачі-приймання науково-технічної продукції.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Зважаючи на те, що акт приймання-здачі робіт за договором підписано сторонами 30.04.2014р., обумовлений сторонами строк остаточної оплати науково-технічної продукції сплив 12.05.2014р., у звязку з чим відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобовязання за договором на створення (передання) науково-технічної продукції на суму 60000,00 грн., а отже позовні вимоги в цій частині є законними та обґрунтованими.

Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних на предмет відповідності умовам договору, вимогам чинного законодавства, зокрема, ст.ст. 252-254, 625 ЦК України, враховуючи рекомендації Пленуму Вищого господарського суду України, викладені у постанові від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань", Інформаційного листа від 17.07.2012р. № 01-06/928/2012, за визначені позивачем періоди нарахування, дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 3% річних в розмірі 3200,56 грн. та інфляційних втрат в розмірі 30660,00 грн. є законними та обґрунтованими, у звязку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо посилань заявника апеляційної скарги на порушення судом норм процесуального права щодо прийняття до провадження позову без наявності доказів направлення її копії відповідачу у справі за його юридичною адресою, як підстави для скасування оскаржуваного рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 56 ГПК України позивач, прокурор зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

Відповідно до ч. 1 ст. 63 ГПК України суддя, який вирішує питання про прийняття позовної заяви, зобов'язаний повернути позовну заяву з підстав неправильного оформлення позовної заяви та доданих до неї документів.

Зокрема, згідно з п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів. Отже, повернення позовної заяви без розгляду на підставі п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України можливе лише на стадії вирішення питання про прийняття позовної заяви до розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, під час звернення до суду з позовом позивач додав до позовної заяви опис вкладення у цінний лист (а.с. 8), зі змісту якого вбачається надсилання позовної заяви та доданих до неї документів відповідачеві за адресою: вул. Бажанова, 21/23, офіс 13, м. Харків, 61002.

Відповідно до п. 11 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007р. № 01-8/123 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році" до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб-учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій.

Ухвалу суду про порушення провадження у даній справі від 18.10.2016 р. було надіслано відповідачеві за повідомленою в позові адресою: вул. Бажанова, 21/23, офіс 13, м. Харків, 61002, яку було отримано з боку відповідача, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 66).

Згідно з наданим відповідачем витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 06.09.2016р. дійсним місцезнаходженням відповідача є: вул. Короленка, 25, м.Харків, 61003 (а.с. 29).

В подальшому відповідач отримав ухвалу суду про відкладення розгляду справи, яка була надіслана за місцезнаходженням відповідача: вул. Короленка, 25, м. Харків, 61003, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 76).

Також, ухвалами суду від 03.11.2016р., 17.11.2016р., 01.12.2016р. було зобовязано позивача надати суду докази надсилання відповідачеві копії позовної заяви та доданих до неї документів за місцезнаходженням відповідача (61003, м.Харків, вул.Короленка,25), про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 65, 75).

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем на вимогу суду подано заяву про доручення до матеріалів справи документів (вх.№ 41904 від 07.12.2016р.), до якої додано опис вкладення у цінний лист про повторне направлення копії позовної заяви на доданих до неї документу на юридичну адресу відповідача у справі:61002, м. Харків, вул. Короленка, 25, про що не було зазначено в рішенні суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ГПК України сторони мають право, зокрема, знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, давати усні та письмові пояснення господарському суду, наводити свої доводи і міркування з усіх питань, що виникають у ході судового процесу, заперечувати проти клопотань і доводів інших учасників судового процесу, а також користуватися іншими процесуальними правами, наданими їм цим Кодексом.

Однак відповідач своїми правами, передбаченими ч. 3 ст. 22 ГПК України, не скористався, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, свого уповноваженого представника до суду не направив, з матеріалами справи не ознайомився, обґрунтованого письмового відзиву на позов до суду не надіслав.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

За вимогами статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, кожний має право на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Таким чином, зловживання відповідачем процесуальними правами, зокрема, подання ним клопотань про відкладення розгляду справи (а.с. 28, 61, 83) після отримання ухвали суду про порушення провадження у справі та ухвал про відкладення розгляду справи, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права позивача та вимоги названих Конвенції і Кодексу.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Оскільки судом першої інстанції було вжито всіх необхідних заходів щодо належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду, чим відповідач не скористався та не надав письмові пояснення з приводу заявлених вимог, враховуючи, що матеріали справи містять докази усунення недоліків, допущених при зверненні позивача до господарського суду в частині направлення копії позовної заяви на юридичну адресу відповідача у справі, колегія суддів дійшла висновку про правомірність розгляду справи по суті на підставі наявних матеріалів справи є таких в порядку ст. 75 ГПК України, чим не порушено право відповідача на участь у розгляді справи та користування правами учасника судового процесу, визначеними ст. 22 ГПК України, а також повний, всебічний та обєктивний розгляд справи.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв'язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки місцевого господарського суду, у звязку з чим апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Науково-дослідний інститут "Техностандарт" не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення господарського суду Харківської області від 13.12.2016р. у справі №922/3482/16 - залишенню без змін.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, витрати апелянта по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 44, 49, 99, 101, п.1 ч.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Науково-дослідний інститут "Техностандарт" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області 13.12.2016р. у справі №922/3482/16 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 21.02.2017р.

Головуючий суддя Лакіза В.В.

Суддя Бородіна Л.І.

Суддя Здоровко Л.М.