ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2017 р. Справа № 909/910/16

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді Давид Л.Л.

суддів Гриців В.М.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Оштук Н.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна ОСОБА_2", м. Київ за вих. № 16-197 від 06.01.2017 (вх. № апеляційного суду 01-05/442/17 від 31.01.2017)

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 20.12.2016

у справі № 909/910/16 (суддя Матуляк П.Я.)

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна ОСОБА_2", м. Київ

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Даноша", с. Копанки, Калуський район, Івано-Франківська область

до відповідача-2: Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія", м. Київ

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача-1 ОСОБА_3, Черкаська область, м.Умань, вул.Миру, 49

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача-2: ОСОБА_4, Хмельницька область, смт.Дунаївці

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-1 ОСОБА_5, Івано-Франківська область, Калуський район, с.Кадобна

про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_6 представник;

від відповідача-1: ОСОБА_7 представник;

від відповідача-2: не зявився;

від третьої особи на стороні позивача-1: не зявився;

від третьої особи на стороні позивача-2: не зявився;

від третьої особи на стороні відповідача-1: не зявився;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 20.12.2016 у справі № 909/910/16 (суддя Матуляк П.Я.) відмовлено в позові ПАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна ОСОБА_2" до ТОВ "Даноша", до ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Не погоджуючись з рішенням суду, Позивач звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Івано-Франківської області від 20.12.2016 у справі № 909/910/16 і прийняти нове рішення, яким позов задоволити частково та стягнути з ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія" на користь ПАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна ОСОБА_2" 50 000 грн. страхового відшкодування та судові витрати.

Скаржник посилається зокрема на те, що при прийнятті оскаржуваного рішення, місцевий господарський суд не врахував те, що Відповідач-2 на підставі полісу №АІ/6825743 взяв на себе обовязок по виплаті страхового відшкодування у разі настання ДТП за участю трактора Jonh Deer, р.н. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_5, який на законних підставах керував цим транспортним засобом.

Крім того, в апеляційній скарзі, Апелянт зазначає про те, що ні трактор, ні комбайн не підлягають страхуванню на підставі Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», адже ці транспортні засоби можуть бути застраховані виключно у добровільному порядку, що було і зроблено.

У поданому 16.02.2017 суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу № 360 від 14.02.2017 Відповідач- 1 просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - без змін, з підстав його правомірності та обґрунтованості.

Перед початком судового засідання 20.02.2017 від Відповідача-2 на адресу суду апеляційної інстанції надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у звязку із зайнятістю уповноваженого представника в іншому судовому засіданні.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 ГПК України, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для реалізації якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

З огляду на те, що участь представників Сторін та Третіх осіб обов'язковою не визнавалась, в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття законного та обґрунтованого рішення, інших документів від Відповідача-2 на розгляд суду не надходило, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення поданого клопотання Відповідача-2 та можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представників Відповідача-2 та Третіх осіб, повідомлених про час та місце розгляду справи.

У судовому засіданні від 21.02.2017 представники Позивача та Відповідача-1 навели свої доводи та міркування, викладені відповідно в апеляційній скарзі та у відзиві на апеляційну скаргу.

У відповідності до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 99 ГПК України у судовому засіданні 21.02.2017 оголошено вступну та резолютивну частини постанови Львівського апеляційного господарського суду.

У відповідності до ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи та апеляційної скарги, оцінивши зібрані по них докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення присутніх представників сторін, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Івано-Франківської області від 20.12.2016 у справі № 909/910/16 підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом і це вбачається з матеріалів справи, 15.06.2016 між ПАТ Українська страхова компанія Княжа Вієнна іншуранс груп (страховик) та ОСОБА_3 (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту Каско №к076924. Обєктом страхування за даним договором є зернозбиральний комбайн MASSEY FERGUSSON, реєстраційний номер 32087СА, 2009р. випуску.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.08.2015 о 18:30 на полі в с. Делієве Галицького району сталася ДТП за участю зернозбирального комбайна MASSEY FERGUSSON, реєстраційний номер 32087СА, що належить ОСОБА_3, під керуванням ОСОБА_4 та колісного трактора JOHN DEER, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить ТОВ Даноша, під керуванням ОСОБА_5, про що учасниками зазначеної ДТП оформлено повідомлення про ДТП (європротокол), оскільки водій ОСОБА_5 визнав свою вину у скоєнні ДТП.

ОСОБА_3, як власник застрахованого транспортного засобу - комбайна MASSEY FERGUSSON, 12.08.2015 звернулася до ПАТ Українська страхова компанія Княжа Вієнна іншуранс груп із заявою про настання події (КАСКО).

Як вбачається з заяви про настання події (КАСКО) від 12.08.2015 в графі «Інформація про чинні договори страхування…», зазначені два договори страхування наземного транспорту (автокаско) № К076924 від 19.06.2015 та добровільного страхування цивільної відповідальності № К076912 від 19.06.2015 (а.с.а.с. 13,14).

Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування № 19, складеного позивачем на підставі звіту про оцінку зернозбирального комбайна MASSEY FERGUSSON № 02/09-277 від 16.09.2015, сума страхового відшкодування становить 140 188,35 грн. (а.с. 22).

За наслідками ДТП Позивачем на підставі страхового акту № 9-1 від 22.03.2016 перераховано ОСОБА_3 страхове відшкодування в розмірі 133 403,43 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення № ЗР017848 від 31.03.2016, решта страхового відшкодування у розмірі 6 784,92 грн. зараховано до несплачених страхових платежів відповідно до п.23 договору №06/02-40К-0076924 від 19.06.2016, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією довідки ПАТ Українська страхова компанія Княжа Вієнна іншуранс груп б/н та б/д (а.с. 33-35).

Надалі, 05.04.2016 Позивачем на адресу Відповідача-1- ТОВ Даноша направлено претензію № 19, яка залишена останнім без належного реагування, доказів погашення зазначеної суми заборгованості Відповідачем 1- суду не подано (а.с. 36).

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у відповідності до наявної в матеріалах справи копії цивільно-правового договору про виконання робіт № ДН000001664 від 06.08.2015, укладеного між ТОВ Даноша (по договору - замовник) та ОСОБА_5 (по договору - підрядник), останній зобовязався виконувати послуги по збиранню врожаю на замовлення ТОВ Даноша (а.с. 73,117-119).

Як вбачається з матеріалів справи, факт відсутності перебування ОСОБА_5 у трудових відносинах з ТОВ Даноша на момент скоєння ДТП підтверджується належним чином засвідченою копією трудової книжки ОСОБА_5 (а.с. 120-121).

Разом з цим, на запит суду першої інстанції Калуське обєднане Управління Пенсійного Фонду України в Івано-Франківській області листом № 9409/07 від 08.12.2016 надало відповідь, з якої вбачається, що ОСОБА_5 з 01.05.2016 та на момент скоєння ДТП перебував у трудових відносинах із ТОВ Даноша на умовах угоди цивільно-правового характеру (код категорії застрахованої особи 26) (а.с. 151).

Згідно з Додатком №2 (Таблиці відповідності кодів категорій застрахованої особи та кодів бази нарахування і розмірів ставок єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ) до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, затвердженого Міністерством фінансів України 14.04.2015 № 435 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.04.2015 за № 460/26905, за кодом 26 значаться фізичні особи, які виконують роботи (надають послуги) на підприємствах, в установах та організаціях, в інших юридичних осіб, зазначених в абзаці другому п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону, чи у фізичних осіб - підприємців або осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, за цивільно-правовими договорами (крім фізичних осіб - підприємців, якщо виконувані ними роботи (надані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань).

При перегляді рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку, судова колегія керувалася наступним.

У відповідності до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно з п. 33.2 ст. 33 Закону України " Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

Згідно з п. 1.7 ст 1. Закону України " Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Враховуючи, що на момент скоєння ДТП (09.08.2015) зернозбиральний комбайн MASSEY FERGUSSON не був забезпеченим за договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, у водіїв транспортних засобів не виникало право складати європротокол, на підставі якого страховиком (Позивачем) було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування. В матеріалах справи містяться лише договори добровільного страхування транспортного засобу (КАСКО) № 076924 - комбайн MASSEY FERGUSSON та добровільного страхування цивільної відповідальності № 076912 від 20.06.2015 (а.с. 9,108). Доказів протилежного Позивачем не подано.

Окрім цього, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду зазначає про те, що згідно з ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідного підрозділу Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.

У відповідності до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг від 17.11.2011 № 698 "Про затвердження максимальних розмірів страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державтоінспекції МВС України" максимальний розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України з 1 січня 2013 року становив 25 000 гривень потерпілому (на час вчинення ДТП 09.08.2015).

Як вбачається з матеріалів справи, сума страхового відшкодування, яка була виплачена Позивачем страхувальнику за договором становить більше як 25 000 грн., а саме 140 188,35 грн.

Водночас, аналіз положень ст.ст. 1166, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода, завдана потерпілому неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала та правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках.

Згідно з ч. ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Наведене дає підстави для висновку суду про те, що за змістом ст. 1187 ЦК України суб'єктом відповідальності за шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки є особа, яка фактично володіє об'єктом підвищеної небезпеки, на відповідній правовій підставі.

При цьому, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою, тобто у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини (ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Для покладення на юридичну або фізичну особу відповідальності необхідною є наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправної поведінки працівника, завданої шкоди, причинного зв'язку та вини), так і певних спеціальних умов, лише за наявності яких може бути застосована зазначена стаття, зокрема, перебування завдавача шкоди в трудових (службових) відносинах з юридичною або фізичною особою - роботодавцем, незалежно від характеру таких відносин: постійні, тимчасові, сезонні тощо; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов'язків. Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов'язків треба розуміти виконання роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами, протягом усього робочого часу.

Тобто, не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом під час виконання нею своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір.

Таким чином, відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з цими особами, по-перше, в трудових відносинах, а, по-друге, шкода, заподіяна нею у зв'язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов'язків.

Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 28.01.2015 у справі № 6-229цс14.

У відповідності до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових ) обов'язків.

У відповідності до ст. 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуючись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Цивільно-правовий договір - це угода між організацією (підприємством, установою тощо) і громадянином на виконання останнім певної роботи (а саме: договір підряду, договір доручення тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

За договором підряду, укладеним між власником і громадянином, останній зобов'язується за винагороду виконувати для підприємства індивідуально визначену роботу. Основною ознакою, що відрізняє підрядні (цивільно-правові) відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Підрядник, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

При цьому, за підрядним договором оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначають після закінчення роботи і оформляють актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата. Договором також може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовій книжці не робиться запис про виконання роботи за цивільно-правовими договорами. Водночас згідно п. «а» ч. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків зараховується до стажу роботи, що дає право на трудову пенсію.

Отже, основною ознакою, яка відрізняє трудові відносини від підрядних є те, що трудове законодавство регулює процес трудової діяльності, її організації, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Підрядник, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує і виконує свою роботу.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджено матеріалами справи, на момент ДТП транспортний засіб - колісний трактор JOHN DEER, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить ТОВ Даноша, знаходився у володінні та під керуванням ОСОБА_5 на підставі цивільно-правового договору про виконання робіт № ДН000001664 від 06.08.2015 та акта № 1 від 06.08.2015 приймання-передачі сільськогосподарської техніки до вказаного договору, тобто ОСОБА_5 не був працівником ТОВ Даноша .

При цьому, суд зазначає, що Позивачем та матеріалами справи не доведено, що шкода була завдана ОСОБА_5 під час виконання ним трудових обовязків у ТОВ Даноша.

Стосовно доводів Апелянта про те, що Відповідач-2 на підставі полісу № АІ/6825743 взяв на себе обовязок по виплаті страхового відшкодування у разі настання ДТП за участю трактора Jonh Deer, р.н. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_5, який на законних підставах керував цим транспортним засобом, судова колегія зазначає, що на день скоєння ДТП страхувальник Третя особа-1 на стороні Позивача, не мала чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного з страховиком (Позивачем у справі). А відтак, у суду відсутні підстави для стягнення з Відповідача-2 в порядку регресу 50 000 грн. страхового відшкодування.

Посилання Скаржника про те, що ні трактор, ні комбайн не підлягають страхуванню на підставі Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», адже ці транспортні засоби можуть бути застраховані виключно у добровільному порядку, що було і зроблено, не відповідають положенням чинного законодавства України та не спростовують вищенаведених висновків суду при розгляді даного господарського спору.

У відповідності до вимог ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що доводами апеляційної скарги правомірності висновків суду першої інстанції не спростовано, обставини, які відповідно до статті 104 ГПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції, в порядку статтей 33, 34 ГПК України, апелянтом не доведено, а оскаржуване судове рішення прийняте у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, фактичними обставинами та матеріалами справи, апеляційний господарський суд підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого господарського суду не вбачає.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу залишено без задоволення, витрати по сплаті судового збору за перегляд рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку, у відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України відносяться на Скаржника.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна ОСОБА_2", м. Київ за вих. № 16-197 від 06.01.2017 (вх. № апеляційного суду 01-05/442/17 від 31.01.2017) залишити без задоволення, а рішення господарського суду Івано-Франківської області від 20.12.2016 у справі № 909/910/16 - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 22.02.2017

Головуючий суддя Л.Л. Давид

Суддя В.М.Гриців

Суддя Г.Т.Кордюк