РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2017Справа №910/22799/16

За позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна"

до Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ВУСО"

про стягнення 18 327,03 грн.

Суддя А.М. Селівон

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: ОСОБА_1 - представник, довіреність №9 від 01.01.2017;

від відповідача: ОСОБА_2 - представник, довіреність №ГН-149-Ю/2017 від 17.01.2017;

В судовому засіданні на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" про стягнення грошових коштів у розмірі 18 327,03 грн. в порядку регресу , а також витрат по сплаті судового збору у розмірі 1 378,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що виплативши відповідно до умов договору №250566495.13 від 10.04.2013 добровільного страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасних випадків страхувальнику страхове відшкодування, він набув згідно ст.ст. 993, 1187 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» право регресної вимоги щодо стягнення виплаченого страхового відшкодування до відповідача у справі, як особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.12.2016 позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №910/22799/16 та призначено до розгляду на 26.01.2017.

26.01.2017 судом оголошено перерву у судовому засіданні до 15.02.2017.

У судові засідання 26.01.2017 та 15.02.2017 з'явились уповноважені представники позивача та відповідача.

Судом повідомлено, що до початку судового засідання 26.01.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником позивача подано супровідний лист б/н від 18.01.2017 разом з доданими до нього документами, які судом долучено до матеріалів справи.

Також до початку судового засідання 26.01.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником відповідача подано відзив на позовну заяву №0583 від 26.01.2017, в якому останній заперечує проти позову та просить суд в частині стягнення 15 810,53 грн. провадження припинити, а у задоволенні позовних вимог про стягнення 2 516,50 грн. відмовити. В обґрунтування своїх вимог представник відповідача посилався на те, що за письмовою заявою позивача про виплату страхового відшкодування відповідачем було прийнято рішення про задоволення заявлених вимог та проведено оплату страхового відшкодування за страховим випадком у розмірі 15 810,53 грн., що підтверджується страховим актом №184-24 від 10.01.2017 та платіжним дорученням № 411 від 10.01.2017 на відповідну суму. В частині стягнення 2516,50 грн. відповідачем зазначено про пошкодження деталей автомобіля за інших обставин аніж зазначене ДТП, а отже відшкодуванню не підлягає. Відзив на позов разом з доданими до нього документами судом долучено до матеріалів справи.

До початку судового засідання 15.02.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва позивачем подано заяву б/н від 15.02.2016 про зменшення розміру позовних вимог та часткове припинення провадження у справі, в якій позивач зменшує позовні вимоги на 1500,00 грн. франшизи за договором добровільного страхування автотранспорту № 250566495.13 від 10.04.13 р., повідомляє суд про сплату відповідачем частини страхового відшкодування в сумі 15810,53 грн., в зв'язку з чим просить суд провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 15 810,53 грн. припинити, стягнути з відповідача залишок несплаченого страхового відшкодування в сумі 1 016,50 грн. та стягнути судовий збір у розмірі 1 378,00 грн. Заява долучена судом до матеріалів справи.

Суд зазначає, що згідно ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до пункту 3.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» №18 від 26.12.11 р. (далі - Постанова №18) під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено у позовній заяві. Згідно з частиною третьою ст. 55 ГПК України ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої вирішується спір.

Отже, виходячи зі змісту позовної заяви та заяви про зменшення позовних вимог та часткове припинення, суд розцінює останні як заяву про зменшення розміру позовних вимог на 1500,00 грн. та припинення провадження у справі в частині стягнення 15810,53 грн.

Виходячи з вищевикладеного, враховуючи, що зменшення розміру позовних вимог є правом позивача, передбаченим ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, не суперечить законодавству та не порушує будь-чиї права та охоронювані законом інтереси, суд приймає заяву б/н від 15.02.2017 про зменшення розміру позовних вимог до розгляду і спір вирішується з її урахуванням.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних в матеріалах справи, на час проведення судового засідання 15.02.2017 сторонами суду не надано.

Відповідно до 2.3 постанови № 18 якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Враховуючи відсутність на час проведення судового засідання клопотань представників сторін щодо здійснення фіксації судового засідання по розгляду даної справи технічними засобами, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судовий процес відображено у протоколах судових засідань.

Перед початком розгляду справи представників позивача та відповідача ознайомлено з правами та обов'язками відповідно до ст. ст. 20, 22, 60, 74 та ч. 5 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Представники сторін в судових засіданнях повідомили суд, що права та обов'язки їм зрозумілі.

Відводу судді представниками позивача та відповідача не заявлено.

У судовому засіданні 15.02.2017 представник позивача підтримав позовні вимоги, викладені у позовній заяві, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, підтримав клопотання про припинення провадження у справі в частині 15810,53 грн. та відповів на запитання суду.

Представник відповідача у судовому засіданні 15.02.2017 заперечив проти позовних вимог в сумі 2516,50 грн., з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, підтримав викладене у відзиві клопотання про припинення провадження у справі в частині 15810,53 грн. та надав відповіді на питання суду.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши в судових засіданнях пояснення представників позивача та відповідача, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши надані сторонами докази та оглянувши в судовому засіданні їх оригінали, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно визначення ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. В силу пункту 6 частини 4 наведеної статті одним із видів добровільного страхування є страхування наземного транспорту.

Як встановлено судом за матеріалами справи, 10 квітня 2013 року між Приватним акціонерним товариством "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" (страховик за договором, позивач у справі) та Публічним акціонерним товариством "Крафт Фудз Укаїна" (страхувальник за договором), укладено Договір №250566495.13 добровільного страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасних випадків (далі - Договір страхування), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну третіх осіб при використанні застрахованого транспортного засобу (виключаючи осіб, що знаходяться в застрахованому транспорті та їх майно) (розділ 3 Договору страхування).

Відповідно до умов Договору страхування забезпечений транспортний засіб автомобіль марки Mazda 6, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску.

Строк дії Договору страхування з 11.04.2013 по 11.04.2014 включно (пункт 5.1. Договору страхування).

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором страхування, який підпадає під правове регулювання параграфу 2 глави 35 Господарського кодексу України, глави 67 Цивільного кодексу України та Закону України «Про страхування».

Відповідно до ст. 355 Господарського кодексу України об'єкти страхування, види обов'язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються Цивільним кодексом України, цим Кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

Як передбачено ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Аналогічні визначення поняття «договір страхування» містяться в ст. 354 Господарського кодексу України та ст. 979 Цивільного кодексу України.

Відповідно до положень ст. 981 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 18 Закону України «Про страхування» договір страхування укладається в письмовій формі, а також може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

За визначенням ст. 8 Закону України "Про страхування" страховим ризиком є певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно Договору страхування страховим випадком є, зокрема, пошкодження, знищення або втрата транспортного засобу, його складових частин, деталей або обладнання внаслідок: дорожньо-транспортної пригоди; пожежі; стихійного лиха; падіння предметів, попадання каміння; протиправних дій третіх осіб; угон (розділ 2 Договору страхування).

Згідно первинної довідки від 11.12.2013 та розгорнутої довідки №9317607 про дорожньо-транспортну пригоду, сформованих відділом ДАІ Подільського району міста Києва, копія яких наявні в матеріалах справи, 11.12.2013 у м. Києві по вул. Почайнинська, 23, відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортного засобу марки Mazda 6, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3, та транспортного засобу марки Mitsubishi ACX, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4, в результаті якої автомобілі отримали механічні ушкодження.

Так, в результаті ДТП було пошкоджено застрахований у Приватному акціонерному товаристві "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" автомобіль марки Mazda 6, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Отже, з огляду на викладене дана дорожньо-транспортна пригода визначена сторонами як страховий ризик, на випадок якого здійснювалось страхування (повне КАСКО).

Відповідно до пункту 3 частини 1 ст. 988 Цивільного кодексу України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

За змістом пункту 3 частини 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» до обов'язків страховика належить, зокрема, при настанні страхового випадку у передбачений договором строк виплата страхового відшкодування, яке частиною 16 ст. 9 даного Закону визначено як страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Згідно частини 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Так, страхувальник - Публічне акціонерне товариство "Крафт Фудз Україна" 23.12.2013 звернувся до страховика - Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" із заявою про виплату страхового відшкодування, копія якої наявна в матеріалах справи.

За умовами пункту 8.4.3. Договору страхування страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування на умовах і в строки, що передбачені Договором страхування.

Відповідно до пункту 9.1. Договору страхування після одержання всіх необхідних документів, рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування приймається страховиком у строк до 15-ти робочих днів. Виплата страхового відшкодування здійснюється протягом 15 робочих днів з моменту ухвалення рішення про виплату.

При цьому, відшкодування передбачених договором страхування витрат страхувальника, пов'язаних з страховим випадком, зокрема, здійснюється страхувальником страхувальнику/вигодонабувачу, якщо виплата страхового відшкодування здійснюється на підставі акта товарознавчої дослідження/експертизи чи рахунків СТО, при цьому сума ПДВ не відшкодовується, якщо виплата здійснюється без підтвердження факту проведення ремонтно-відновлювальних робіт. Сума ПДВ відшкодовується страхувальнику або вигодонабувачу після надання страховику відремонтованого транспортного засобу та платіжно-касових документів по ремонту транспортного засобу, які підтверджують факт сплати ПДВ (п.п. 9.2.1.2. пункту 9.2. Договору страхування).

Розмір страхового відшкодування в разі пошкодження транспортного засобу визначається страховиком на підставі висновку спеціаліста-автотоварознавця про вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля (матеріального збитку) або рахунків СТО за відновлення застрахованого автомобіля. Вибір СТО попередньо погоджується із страховиком (п.п. 9.2.4. Договору страхування).

Відповідно до рахунку-фактури №БУК2-0229 від 18.12.2013, а також акту виконаних робіт № БУ-К-00536 від 26.12.2013, копії яких надані позивачем, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Mazda 6, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, визначена ремонтним підприємством - Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 у розмірі 18 327,03 грн.

Крім того, в матеріалах справи міститься ремонтна калькуляція №БУК2-0229 від 18.12.2013 складена на основі комп'ютерної програми Аudatex, яка рекомендована п. 59 додатку 8 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.03 р., згідно якої вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу Mazda 6, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, та використаних при цьому деталей, запасних частин та матеріалів становить 20 363,37 грн.

Як свідчать матеріали справи, страховиком - Приватним акціонерним товариством «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» складено страховий акт №107661 від 23.12.2016, відповідно до якого вищевказана ДТП згідно Договору страхування кваліфікована як страховий випадок та прийнято рішення про виплату страхувальнику за Договором страхування - Публічному акціонерному товариству «Крафт Фудз Україна» страхового відшкодування у розмірі 18 327,03 грн., яка становить визначену у рахунку-фактурі №БУК2-0229 від 18.12.2013 та акті виконаних робіт № БУ-К-00536 від 26.12.2013 вартість запчастин та відновлювального ремонту автомобіля.

У відповідності до умов Договору страхування сума страхового відшкодування у розмірі 18 327,03 грн. була перерахована Приватним акціонерним товариством «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» шляхом перерахування на розрахунковий рахунок СТО, яка здійснювала ремонт транспортного засобу - Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_5, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №922 від 23.01.2014 на відповідну суму.

Заперечень щодо факту виплати страхового відшкодування за Договором страхування у вказаній сумі відповідачем суду не надано.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджується виконання Приватним акціонерним товариством «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» умов Договору страхування, а саме виплати страхового відшкодування у розмірі 18 327,03 грн. у зв'язку із настанням страхового випадку страхувальнику - Публічному акціонерному товариству «Крафт Фудз Україна», шляхом перерахування вартості запчастин та відновлювального ремонту автомобіля Mazda 6, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, на розрахунковий рахунок ремонтного підприємства - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, яке безпосередньо здійснювало ремонт вказаного пошкодженого транспортного засобу.

Суд звертає увагу, що згідно з пунктом 1.6. Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.03 р., відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника (-ів) та відновлення їхніх ресурсів, а вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу, відповідно до п. 2.3. Методики, - це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.

Відповідно до ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Системне тлумачення наведених вище положень чинного законодавства дає підстави вважати, що в разі пошкодження транспортного засобу розмір шкоди, завданої транспортному засобу, що підлягає відшкодуванню страховиком, визначається виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні його відновлювального ремонту.

Водночас, як зазначено в постановах Вищого господарського суду України від 23.08.2011 у справі №42/92, від 07.08.2012 у справі №2/22, від 01.03.2011 у справі №47/372, прийнятих за результатами перегляду справ даної категорії, звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення.

Крім того, листом від 19.07.2011 р. Верховним Судом України роз'яснено, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Отже, наявність рахунку Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 №БУК2-0229 від 18.12.2013, акту виконаних робіт №БУ-К-00536 від 26.12.2013 та платіжного доручення №922 від 23.01.2014 є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП.

Пунктом 3 частини 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

Цивільним кодексом України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч. 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України).

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України).

Згідно частини 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 1 частини 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відтак, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Постановою Подільського районного суду міста Києва від 17.12.2013 у справі №758/16140/13-п встановлено, що 11.12.2013 громадянка ОСОБА_4, керуючи автомобілем Mitsubishi ACX, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, у місті Києві по вул. Почайнинська не дотрималась безпечної дистанції, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем марки Mazda 6, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3, що призвело до пошкодження транспортних засобів. Зазначеною постановою громадянку ОСОБА_4 визнано винною у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв'язку з чим до останньої застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з положеннями ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Підставою виплати страхового відшкодування є страховий випадок, тобто дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої відбулось пошкодження майна, із володінням та користуванням якого пов'язані майнові інтереси страхувальника, що є об'єктом майнового страхування за укладеним з страховиком договором.

Згідно з частиною 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

За приписами частини 1 ст. 228 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу.

За таких обставин, в момент виплати страхового відшкодування у позивача - Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» виникло право зворотної вимоги (регресу) до власника джерела підвищеної небезпеки - транспортного засобу Mitsubishi ACX, державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

У відповідності до ст. 5 Закону України «Про страхування» страхування може бути добровільним або обов'язковим. Одним із видів обов'язкового страхування, згідно пункту 9 ч. 1 ст. 7 вказаного Закону, є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Судом встановлено за матеріалами справи, що станом на дату вчинення ДТП 11.12.2013 цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки Mitsubishi ACX, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу застрахована страхувальником - ОСОБА_4 у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ВУСО» за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АС №8860806 (далі - Поліс), з наступними умовами: ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю, становить 100 000,00 грн.; ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 50 000,00 грн.; франшиза - 0,00 грн.; забезпечений транспортний засіб марки Mitsubishi ACX, державний реєстраційний номер НОМЕР_2. Строк дії Полісу: з 14.11.2013 по 13.11.2014 включно, відповідно станом на момент скоєння ДТП (11.12.2013) зазначений Поліс був чинним.

З огляду на вищевикладене, у Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна», як у страховика, який виплатив страхове відшкодування за Договором страхування, в межах фактично виплаченої суми виникло право зворотної вимоги до відповідача - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», як до особи, відповідальної за заподіяну винуватцем ДТП шкоду, в межах ліміту відповідальності, визначеного Полісом.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №15-рп/2002 від 9 липня 2002 р. кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

З огляду на викладене позивач отримує право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування. Відповідно до зазначених вище норм позивач - Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» може реалізувати своє право шляхом подачі відповідного позову до суду. Таку ж позицію підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного Суду України від 28.08.2012 у справі №23/279).

Реалізуючи вказане право з метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» із претензією №5085 від 15.12.2014, копія якої наявна в матеріалах справи, в якій просив здійснити виплату страхового відшкодування у розмірі 18 327,03 грн. Вказану регресну вимогу відповідач отримав 19.12.2014, що підтверджується залученою до матеріалів справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №789.

Проте, зазначена вимога позивача залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Суд зазначає, що правила щодо відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені статтею 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно пункту 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно до статті 9 Закону України «Про страхування» франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

В силу ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Згідно підпункту 9.2.2.1. пункту 9.2. Договору страхування страхове відшкодування виплачується в межах страхової суми за вирахуванням розміру встановленої договором страхування франшизи.

При цьому, розділом 2 Договору страхування встановлено, що франшиза за всіма страховими випадками складає 1 500,00 грн.

Отже, оскільки згідно із даними Полісу та Договору страхування франшиза становить 0,00 грн. та 1 500,00 грн. відповідно, отже розмір страхового відшкодування, яке просить стягнути позивач, враховуючи розмір завданого застрахованому позивачем транспортному засобу Mazda 6, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, матеріального збитку та розмір права зворотної вимоги, яке перейшло до позивача в межах ліміту відповідальності відповідача за даним Полісом за спірним страховим випадком, правомірно зменшено позивачем на розмір франшизи, визначеної Договором страхування, і становить 16 827,03 грн. (18 327,03 грн. - 1 500,00 грн.).

При цьому як встановлено судом за матеріалами справи та підтверджується сторонами, відповідачем після порушення провадження у справ ухвалою суду від 04.11.2016 було частково визнано регресну вимогу позивача та перераховано на рахунок останнього 15 810,53 грн. страхового відшкодування згідно платіжного доручення № 411 від 10.01.2017, що підтверджується наявною матеріалах справи копією платіжного доручення.

Таким чином, враховуючи здійсненне відповідачем перерахування предмет спору становить вимога про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 1 016,50 грн., яка є різницею між сумою страхового відшкодування, виплаченого позивачем за Договором страхування, та сумою страхового відшкодування, перерахованого відповідачем позивачу.

Пунктом 1-1 частини 1 статті 80 ГПК України встановлено, що господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

У відповідності до приписів п. 4.4 постанови №18 господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

За таких обставин, беручи до уваги наведені нормативні приписи, а також строки (дати) та розміри проведеної відповідачем часткової сплати страхового відшкодування, суд дійшов висновку про припинення провадження у справі в частині стягнення 15810,53 грн. страхового відшкодування в порядку регресу на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, оскільки спір у вказаній частині припинив існування в процесі розгляду справи.

Таким чином, як вбачається із матеріалів справи та підтверджено представником позивача в судовому засіданні, свої зобов'язання щодо відшкодування Приватному акціонерному товариству «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» в порядку регресу суми в розмірі 1 016,50 грн. всупереч вимогам чинного законодавства відповідач не виконав, в результаті чого утворилась заборгованість перед позивачем у зазначеному вище розмірі, яку останній просить стягнути в позовній заяві.

При цьому з урахуванням наявності полісу АС /8860806 відповідача, договірних зобов'язань між винною у скоєнні ДТП особою та страховою компанією відповідача, відповідальною особою є саме Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО», до якого правомірно заявлено позов.

У відповідності до ст. 124, п. п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ст. ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства. При цьому відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження відсутності боргу, письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів, або ж фактів, що заперечують викладені позивачем позовні вимоги.

Доказів визнання недійсними чи розірвання Договору №250566495.13 добровільного страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасних випадків від 10.04.2013 та/або Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АС №8860806 або їх окремих положень суду не надано.

В свою чергу заперечуючи проти позовних вимог в поданому суду відзиві відповідач зазначає, що при розрахунку суми страхового відшкодування за основу був прийнятий акт виконаних робіт №БУ-К-00536 від 26.12.2013, що визначив остаточну вартість відновлювального ремонту запчастин пошкодженого транспортного засобу. Так, з вказаної в акті виконаних робіт суми було вираховано вартість ремонтних робіт по 11, 13 позиціях (підсилювач заднього бамперу д/м та фарбування) та 4 позиція по заміненим запчастинам (підсилювач заднього бампера), всього на суму 2 516,50 грн. В обґрунтування своїх доводів представником відповідача зазначено, що згідно акту огляду від 11.12.2013 до пошкоджень, отриманих в результаті ДТП, яка відбулась 11.12.2013 (тобто таких, що перебувають у причинно-наслідковому зв'язку із настанням ДТП та винними діями ОСОБА_4.), слід віднести пошкодження трьох деталей, а саме: кришки багажника (43-заміна), панелі задньої (44-ремонт, фарбування), бамперу заднього/молдінг (63-заміна).

Натомість, як встановлено відповідачем за актом виконаних робіт №БУ-К-00536 від 26.12.2013, на пошкодженому автомобілі було відремонтовано більше ніж три деталі, визначені в акті від 11.12.2013 огляду транспортного засобу Mazda 6, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, зокрема, такою запчастиною є підсилювач заднього бампера та роботи з його встановлення, який, за твердженням відповідача не є таким, що пошкоджений внаслідок ДТП, яка відбулась 11.12.2013, а пошкоджений за інших обставин, та за відсутності причинно - наслідкового зв'язку з винними діями ОСОБА_4, відповідно, обов'язок з відшкодування вартості його відновлювального ремонту у відповідача не виникає.

Суд зазначає, що позивачем розмір страхового відшкодування розраховано у відповідності до умов Договору страхування на підставі рахунку-фактури №БУК2-0229 від 18.12.2013 та акту виконаних робіт №БУ-К-00536 від 26.12.2013 ремонтного підприємства та відповідно відшкодовано шкоду в обсязі фактичних витрат на відновлювальний ремонт застрахованого транспортного засобу, що підтверджується платіжним дорученням №922 від 23.01.2013.

При цьому заперечення відповідача щодо заявленого до стягнення з ПАТ «СК «ВУСО» позивачем розміру страхового відшкодування, з посиланням на самостійно визначений відповідачем розмір страхового відшкодування ґрунтується виключно на підставі наданого ПАТ «АСК» ІНГО Україна» акту виконаних робіт №БУ-К-00536 від 26.12.2013 та складений на його підставі ПАТ «СК «ВУСО» страховий акт № 184-24 від 10.01.17 р., за умови відсутності будь - яких долучених до матеріалів справи належних та допустимих доказів на підтвердження наявності пошкоджень застрахованого позивачем транспортного засобу, які виникли за інших, ніж скоєна 11.12.13 р. ДТП, обставин, та, які б вплинули на розмір здійсненого позивачем страхового відшкодування, судом до уваги не приймаються як необґрунтовані та безпідставні.

Суд зазначає, що предметом спору у даній справі є стягнення в порядку регресу виплаченого позивачем страхового відшкодування в розмірі фактичного матеріального збитку при настанні страхового випадку, який відповідно має бути підтверджений належними доказами та містити несуперечливу інформацію щодо пошкоджень, отриманих автомобілем Mazda 6, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди від 11.12.2013 та виконаних робіт з його відновлювального ремонту, та наголошує про відсутність клопотань сторін щодо призначення судових автотехнічної та автотоварознавчої експертиз у даній справі.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до рекомендацій Вищого господарського суду України, викладених у п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.2012 «Про судове рішення», рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Враховуючи вищевикладене та виходячи з того, що позов в частині 1016,50 грн. доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у вказаній сумі.

Оскільки спір виник у зв'язку з неправомірними діями відповідача, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на останнього.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 124, 129 Конституції України та ст. ст. 4-2, 4-3, 22, 32, 33, 34, 49, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст.ст. 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справ в частині стягнення 15810,53 грн. страхового відшкодування припинити.

2. Позовні вимоги задовольнити частково.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (03150, м. Київ, вул. Казимира Малевича, буд. 31, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» (01054, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 33, ) 1 016,50 грн. (одну тисячу шістнадцять гривень п'ятдесят копійок) страхового відшкодування та 1 378,00 грн. (одну тисячу триста сімдесят вісім гривень нуль копійок) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено та підписано 21 лютого 2017 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання протягом 10 днів з дня складання та підписання повного тексту рішення апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Суддя А.М. Селівон