ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"16" лютого 2017 р.Справа № 916/3607/16
Позивач: Військова частина НОМЕР_1
Відповідач: мале колективне підприємство "Праця"
про стягнення 419 213,73 грн.
Суддя Цісельський О.В.
Представники сторін:
від позивача: Мілюков С.О. - довіреність
від відповідача: Легенченко О.А. - довіреність
У відповідності до приписів ст.77 ГПК України в судовому засіданні оголошувалась перерва з 17.01.2017р. до 14 год. 20 хв. 07.02.2017р., з 07.02.2016р. до 11 год. 20 хв. 16.02.2017р.
СУТЬ СПОРУ: позивач, Військова частина НОМЕР_1 , звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою в якій просить суд:
- стягнути з малого колективного підприємства "Праця" 419 213,73 грн., де 358 610,99 грн. заборгованість, 58 811,35 грн. пеня, 1 791,39 грн. компенсація плати за землю;
- розірвати договір №2/03 від 31.10.2003р.
Ухвалою господарського суду Одеської області від 30.12.2016р. позовну заяву (вх.№3864/16) прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №916/3607/16 та справу призначено до розгляду в судовому засіданні.
Представник позивача заявлені позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити їх в повному обсязі.
Представник відповідача заявлені позивачем позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити у їх задоволенні, з підстав викладених у відзиві на позов (вх.№1100/17 від 17.01.2017р.).
В процесі розгляду справи учасниками процесу були надані додаткові докази, які оглянуті судом та залучені до матеріалів справи.
Відповідно до ст.85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.
Дослідивши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, подані сторонами докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:
31 жовтня 2003р. між 10 відділенням Морської Інженерної Служби Військово-Морських Сил Збройних Сил України, правонаступником якого є Військова частина НОМЕР_1 (Орендодавець) та малим колективним підприємством "Праця" (Орендар) було укладено договір №2/03 нерухомого військового майна, розташованого в Одеському військово-морському гарнізоні за адресою: м. Одеса, вул. Маловського, 3, згідно умов п.1.1. якого, Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування нерухоме військове майно у складі нежитлових приміщень столярної майстерні загальною площею 101,31 м2 №19 по генплану, та відкритої бетонованої ділянки загальною площею 762 м2, розміщеного за адресою: м. Одеса, вул. Маловського, 3 (в/м №121), що знаходиться на балансі та облік 10 ВМІС ВМС ЗСУ вартість якого визначена відповідно до експертного висновку про оцінку майна (додаток №3) і становить 122 299 грн.
Відповідно до п.2.1. Договору Орендар вступає у строкове платне користування Майном у термін, вказаний у Договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору та акту прийому-передачі майна (додаток №2).
Пунктом 3.1. Договору встановлено, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України і складає 12 083,16 грн. за рік (без індексів інфляції та ПДВ).
За приписами п.3.3. Договору, розмір орендної плати може бути переглянуто на вимогу однієї із сторін у разі зміни методики її розрахунку, змін централізованих цін і тарифів та в інших випадках, передбачених законодавством України.
Зі змісту п.10.1. Договору вбачається, що даний Договір діє з "31" жовтня 2003р. по "31" жовтня 2013р. строком на 10 років (десять років).
У відповідності до п.10.2. Договору, зміна або розірвання Договору можуть мати місце за погодженням сторін. Зміни та доповнення, що вносяться, розглядаються сторонами протягом одного місяця. Одностороння відмова від виконання Договору та внесених змін не допускається.
За актом прийому-передачі майна в оренду, позивач передав, а відповідач прийняв зазначене нерухоме військове майно у складі нежитлових приміщень столярної майстерні загальною площею 101,31 м2 №19 по генплану, та відкритої бетонованої ділянки загальною площею 762 м2, розміщеного за адресою: м. Одеса, вул. Маловського, 3 (в/м №121).
01.01.2007 року між військовою частинною НОМЕР_1 , якій було передано на баланс майно, що було об`єктом Договору оренди №2/03 від 31.10.2003, та Відповідачем, на виконання вимог статті 118 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" та постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2006р. №1846 "Про внесення змін до Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна" стосовно перегляду договорів оренди, було укладено Додаткову угоду №6д/2007 до Договору оренди №2/03 від 31.10.2003, у пункті 1 якої зазначено:
"1. Пункт 3.1 розділу 3 Договору виклали в такій редакцій:
"3.1. Орендна плата встановлена без ПДВ за базовий та перший місяць оренди (січень 2007 року) на рівні 1291,52 грн. визначеної на підставі Методики розрахунку порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.95р. № 786 зі змінами та доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.06р. № 1846, яка становить без ПДВ за базовий та перший місяць оренди (січень 2007року) 1291,52 грн. (Додаток № 1).
Нарахування ПДВ за суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством.
Орендна плата за перший місяць оренди визначається шляхом коригування базової орендної плати на індекси інфляції за період з базового до першого місяця оренди».
Відповідно до додаткової угоди до договору від 20.06.2012 року було внесено зміни до п.1.2 Договору та визначено склад орендованого майна, а саме:
- адміністративна побутова будівля площею 36,6 м2;
- виробнича будівля площею 77,3 м2;
- майданчик з твердим покриттям площею 762 м2.
У 2013 році, на підставі договору №12-08/13 від 12.08.2013 року, укладеного між МКП "Праця" та ПП "АРКАДА ЮГ", останнім було проведено експертну оцінку майна військової частини НОМЕР_1 , яке передавалося Відповідачу в оренду, а саме:
- адміністративно-побутова будівля (тав. №12А) площею 70,05 м2;
- виробнича будівля площею 77,3 м2;
- майданчик з твердим покриттям площею 762 м2;
- майданчик з твердим покриттям площею 550 м2.
На підставі зазначеної експертної оцінки військовою частиною НОМЕР_1 було підготовлено та передано на підписання Відповідачу проекти двох додаткових угод від 01.03.2014 року, одна з яких стосувалася передачі в оренду майна, зазначеного у експертній оцінці 2013 року, та визначення розміру орендної плати станом на 01.03.2014 року, а інша стосувалася прийняття на відповідальне зберігання майна Відповідача на майданчику площею 550 м2.
Як зазначає позивач, додаткову угоду щодо відповідального зберігання відповідач повернув з підписом та печаткою.
Іншу додаткову угоду, що стосується внесення змін до Договору в частині визначення об`єктів, що передаються в оренду, та розміру орендної плати, відповідач не повернув, проте продовжив користуватися вказаним майном Позивача.
Відповідно до зазначеної додаткової угоди від 01.03.2014 року до Договору оренди №2/03 від 31.10.2003, було зазначено:
"1. Викласти пункт 1.2 у наступній редакції: 1.2 Склад орендованого майна;
- виробниче приміщення площею 77,3 м2;
- технічний майданчик площею 762 м2;
- адміністративне приміщення площею 70,05 м2;
- технічний майданчик площею 550 м2.
2. Пункти 3.1, 3.2 Договору викласти в наступній редакції;
3.1. Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України і складає 123460 гривень зарік (без урахування індексів інфляції та ПДВ).
В обґрунтування заявленого позову позивач зазначає, що оскільки відповідач продовжив використовувати, зазначене у даній додатковій угоді, майно позивача, військова частина НОМЕР_1 , відповідно до положень статті 642 Цивільного кодексу України, вважає, що такі дії відповідача, свідчать про прийняття пропозиції щодо укладення такої угоди, оскільки за приписами Цивільного кодексу України:
"1. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.
2. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
3. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти Договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції".
З врахуванням наведеного, позивачем було розраховано суму заборгованості по оренді за період з 01.01.2014р. по 30.09.2016р., що складає 358 610,99 грн.
Крім того, позивач вважає, що з підстав того, що відповідач не в повному обсязі сплачує орендну плату, внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість в сумі 358 610,99 грн.
Існування заборгованості ну думку позивача свідчить про наявність підстав для розірвання договору в судовому порядку.
З врахуванням вищенаведених обставин, позивач був вимушений звернутись до господарського суду Одеської області за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.
Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають, з наступних правових підстав:
У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори-основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Відповідно до вимог ч.1, ч.7 ст.193 ГК України, які кореспондуються з вимогами ст.526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.
Одним із загальних принципів законодавства є принцип свободи договору, який знайшов своє відображення у ст.3 та 627 ЦК України.
Свобода договору вимагає й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов`язки сторін. Учасники цивільних правовідносин за власним розсудом вступають у договірні відносини, виходячи із певних обставин свого життя або господарювання, і тим самим вибирають ті чи інші засоби реалізації своїх інтересів, якими є суб`єктивні цивільні права та кореспондуючи їм обов`язки.
З матеріалів справи, а саме із тексту договору оренди вбачається, що сторони досягли згоди по всім істотним умовам договору та визначили порядок внесення змін договору.
Відповідно до приписів ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Цивільне законодавство базується на принципі обов`язкового виконання сторонами зобов`язань за договором.
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.
Згідно з ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Приписами ч.1 ст.628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За умовами спірного договору оренди розмір орендної плати переглядається на вимогу однієї із сторін у разі зміни методики її розрахунку, змін централізованих цін і тарифів та в інших випадках, передбачених чинним законодавством.
У той же час відповідно до частини 1 статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового оборогу (стаття 654 ЦК України).
Згідно зі статтею 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.
Зміна ціни після укладення договору допускається пише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.
Частинами 1, 2 статті 21 Закону передбачено, що розмір орендної плати може бути змінено за погодженням сторін. Розмір орендної плати може бути змінено на вимогу однієї з сторін, якщо з незалежних від них обставин істотно змінився стан об`єкта оренди, а також в інших випадках, встановлених законодавчими актами України.
За частиною 1 статті 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.
У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.
Якщо судовим рішенням договір змінено, договір вважається зміненим з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.
Судом встановлено, що згоду на зміну орендної плати сторони у встановленому Законом та договором порядку не досягли.
Таким чином, відповідач правомірно продовжував здійснювати сплату орендної плати в розмірі затвердженому умовами Договору.
При цьому, суд зазначає, що станом на час розгляду справи, відсутнє рішення суду, яким було б змінено умови укладеного між сторонами договору оренди, а тому вимога позивача на необхідність внесення відповідачем орендної плати, в розмірі визначеному у проекті додаткової угоди від 01.03.2014 року є необґрунтованою.
Викладені у позовній заяві посилання на те, що відповідачем були погоджені відповідні зміни до договору шляхом прийняття ним та сплати виставлених позивачем рахунків на збільшену суму не відповідають дійсності, оскільки внесення відповідних змін до договору у такій спосіб чинним законодавством не передбачено.
Отже, оскільки зміни до договору в частині збільшеного розміру орендної плати набувають чинності після набрання рішенням суду про затвердження таких змін, у зв`язку з чим, у суду відсутні підстави для стягнення з відповідача орендної плати, нарахованої позивачем у більшому розмірі, ніж був встановлений до внесення відповідних змін до договору, і відповідно, пені, нарахованої позивачем на суму такої орендної плати.
Зважаючи на вищенаведені імперативні законодавчі приписи та положення договору зміна розміру орендної ставки в односторонньому порядку суперечить вимогам закону та договору.
Разом з тим за змістом вищенаведеного договору оренди ініціатива зміни розміру орендної плати шляхом, зокрема, надіслання відповідної пропозиції іншій стороні угоди, є правом такої сторони, а не її обов`язком.
Таким чином, суд зазначає, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами факту порушення відповідачем, його зобов`язань з огляду на те, що обов`язок направлення Орендарем Орендодавцю вимог, пропозицій чи відзивів на пропозицію щодо перегляду розміру орендної плати при зміні, зокрема, методики її розрахунку, прямо не передбачено умовами укладеного між Сторонами договором оренди.
Крім того, на увагу суду не заслуговують посиланння позивача щодо погодження умов договору з боку відповідача в останній редакції від 01.03.2014р. шляхом прийняття пропозиції позивача (орендодавця) про внесення змін до договору оренди, оскільки спірні правовідносини сторін регулюються нормами спеціального Закону України "Про оренду державного та комунального майна".
Поряд з цим, суд зазначає, що з врахуванням встановлення відсутності заборгованості відповідача по орендній платі, компенсації плати за землю, правові підстави для розірвання договору оренди №2/03 нерухомого військового майна, розташованого в Одеському військово-морському гарнізоні за адресою: м. Одеса, вул. Маловського, 3 в судовому порядку відсутні.
Відповідно до вимог ст.ст.32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.
При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.
Згідно зі ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
З врахуванням вищенаведеного, у задоволенні заявлених позовних вимог позивача слід відмовити в повному обсязі.
Керуючись ст.ст.32, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -
ВИРІШИВ:
1. У позові відмовити повністю.
Рішення господарського суду Одеської області набирає чинності у порядку ст.85 ГПК України.
Повний текст рішення складено 21 січня 2017 р.

Суддя О.В. Цісельський