РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2017Справа № 910/2489/16

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовомПублічного акціонерного товариства "Концерн Стирол"
доДержавного підприємства "Центр державного земельного кадастру"
пророзірвання договору та стягнення 18 498 грн 00 коп.
Представники:
від позивача: Медведєв В.Ю. - представник за довіреністю
від відповідача: Макарчук Л.Л. - представник за довіреністю

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

15.02.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства "Концерн Стирол" з вимогами до Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" про визнання договору про надання послуг з ведення Державного реєстру землі № 05.06.003175 від 18.10.2010 розірваним та про стягнення 18 498 грн 00 коп.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у зв'язку з внесенням 01.01.2013 змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 № 1952-IV повноваження щодо проведення державної реєстрації прав власності, користування земельною ділянкою став здійснювати відповідний орган державної реєстрації прав, утворений міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку, внаслідок чого відповідач втратив такі повноваження, у зв'язку з чим договір про надання послуг з ведення Державного реєстру землі № 05.06.003175 від 18.10.2010 підлягає розірванню з підстав зміни істотних обставин, а кошти на суму 18 498 грн 00 коп. - поверненню із зв'язку з невиконання відповідачем робіт.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.03.2016 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ДП "Центр державного земельного кадастру" на користь ПАТ "Концерн Стирол" грошові кошти у розмірі 18 498,00 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду 15.03.2016 рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2016 скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовив.

Постановою Вищого господарського суд України від 29.11.2016 постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2016 у справі № 910/2489/16 та рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2016 скасовано, справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/2489/16 передано на розгляд судді Плотницькій Н.Б.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.01.2017 справу № 910/2489/16 до провадження та призначено до розгляду на 13.02.2017.

У судове засідання 13.02.2017 з'явились представники сторін та надали пояснення по суті справи. Представник позивача в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача надав пояснення по суті справи відповідно до яких заперечує проти заявлених позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

У судовому засіданні 13.02.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази та матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

18.10.2010 між Відкритим акціонерним товариством "Концерн Стирол", правонаступником якого є Публічного акціонерного товариства "Концерн Стирол" (замовник за договором) та Державним підприємством "Центр державного земельного кадастру" (виконавець за договором) укладено договір про надання послуг з ведення державного реєстру земель № 05.06.003175, відповідно до умов якого виконавець зобов'язується надати, а замовник - оплатити та прийняти послуги з ведення державного реєстру земель щодо об'єкта, зазначеного в даному пункті. Об'єкт: обслуговування поверхового газопроводу (1.10.5) знаходиться за адресою: від промплощадки до ГРС-3 у Калінінському районі м. Горлівки.

Згідно з пунктом 1.2. договору замовник здійснює оплату послуг, зазначених в пункті 1.1 даного договору, на умовах 100 % попередньої оплати на підставі виставленого виконавцем рахунка-фактури.

Виконавець зобов'язаний надати послуги, зазначені в пункту 1.1 даного договору до 31.12.2010 з дати отримання виконавцем оплати послуг згідно з пунктом 1.2 даного договору (пункт 1.3 договору).

У відповідності до пункту 2.1. договору даний договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами свої зобов'язань.

Відповідно до пункту 2.2 договору строк надання послуг, вказаний в пункту 1.3 даного договору, може бути продовжено виконавцем в односторонньому порядку з поважних причин, які не залежать від виконавця, про що буде повідомлено замовника.

За приписами пункту 3.1 договору сторони складають акти наданих послуг по кожному з видів наданих послуг, зазначених в пункті 1.1 договору.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було виставлено позивачу рахунок - фактуру № 05.06.003175 від 18.10.2010 на суму 70 824 грн 00 грн. Позивачем відповідно до пункту 1.2. договору було здійснено попередню оплату послуг у сумі 70 824 грн 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 8200 від 26.11.2010. Судом встановлено, що послуги за договором були виконані частково на суму 52 326 грн 00 коп., що підтверджується наявним в матеріалах справи актом наданих послуг № 05.06.003175 від 30.12.2010.

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання розірваним договору про надання послуг з ведення Державного реєстру землі № 05.06.003175 від 18.10.2010, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Концерн Стирол" та Державним підприємством "Центр державного земельного кадастру", на підставі приписів статті 652 Цивільного кодексу України, у зв'язку із зміною законодавства України щодо ведення поземельної книги, та про стягнення 18 498 грн 00 коп. попередньої оплати.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як передбачено нормами статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу положень статей 3 та 627 Цивільного кодексу України одним із загальних принципів цивільного законодавства є принцип свободи договору. Свобода договору включає й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов'язки учасників.

Цивільне законодавство базується на принципі обов'язкового виконання сторонами зобов'язань за договором.

Згідно з частино 1 статті 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Нормами частини 2 статті 652 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Отже, закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не лише з наявністю істотної зміни обставин, а з одночасною наявністю чотирьох умов, визначених частиною 2 статті 652 Цивільного кодексу України, при істотній зміні обставин.

Судом встановлено, що внаслідок невиконання відповідачем поданих позивачем платіжних доручень, останнього було позбавленого того, на що він розраховував при укладенні договору банківського рахунку, а саме належного розрахункового обслуговування та забезпечення права позивача (клієнта за договором) на вільне розпорядженням грошовими коштами на рахунку.

З 01.01.2011 вступила в силу постанова Кабінету Міністрів України № 1021 від 09.09.2009 "Про затвердження порядку ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди", яка втратила чинність з 01.01.2013, функції ведення поземельної книги та реєстрації земельних ділянок були передані територіальним органам Держземагенства.

У зв'язку з набранням чинності з 01.01.2013 Законом України "Про Державний земельний кадастр" та постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 N 1051 "Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру" створено єдиний Державний земельний кадастр.

Відповідно до пункту 4 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051, яка вступила в законну дію з 01.01.2013, ведення Державного земельного кадастру здійснює Держземагентство та його територіальні органи. Держателем Державного земельного кадастру є Держземагентство. Функції адміністратора Державного земельного кадастру виконує визначене Держземагентством за погодженням з Мінагрополітики державне підприємство, яке належить до сфери управління Держземагентства.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку щодо настання істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору про надання послуг з ведення Державного реєстру землі № 05.06.003175 від 18.10.2010, а саме з огляду на те, що відповідача, з моменту набрання чинності Законом України "Про Державний земельний кадастр" та постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 "Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру", позбавлено повноважень щодо заповнення державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, забезпечення внесення відомостей про складання та видачу державних актів, про що не міг бути обізнаний позивач станом на момент підписання спірного договору, виконання відповідачем договору про надання послуг з ведення Державного реєстру землі № 05.06.003175 від 18.10.2010 стало неможливим.

Твердження відповідача щодо можливості належного виконання останнім зобов'язань за договором про надання послуг з ведення Державного реєстру землі № 05.06.003175 від 18.10.2010 у випадку надання позивачем доручення на вчинення дій направлених на виконання умов спірного договору, не приймаються судом до уваги, оскільки положеннями укладеного між сторонами договору не передбачено надання виконавцем послуг за дорученням. Крім того, відповідно до норм Цивільного кодексу України відносини між сторонами щодо вчинення від імені другої сторони (довірителя) певних юридичних дій регулюється договором доручення, який відповідно до статті 1002 Цивільного кодексу України є оплатним, що в свою чергу призведе до порушення співвідношення майнових інтересів сторін, та позбавить замовника (позивача) того, на що він розраховував при укладенні спірного договору, що полягає у понесенні додаткових витрат на оплату виконаного доручення щодо надання передбачених договором послуг. Також, судом встановлено, що із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона, а саме позивач, а саме положеннями договору не встановлена відповідальність сторін за неможливість виконання зобов'язань за договором, у зв'язку із істотною зміною обставин, які існували на момент укладення договору.

Статтею 188 Господарського кодексу України визначено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Разом з тим, передбачене статтею 188 Господарського кодексу України надсилання іншій стороні пропозиції про розірвання договору в разі виникнення такої необхідності є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує та може звернутися за захистом свого порушеного права шляхом подання позову до відповідача про розірвання договору. Наведена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 19.09.2011 № 22/110.

Отже, за відсутності в матеріалах справи доказів надсилання позивачем відповідачу пропозиції про розірвання спірного договору в порядку статті 188 Господарського кодексу України, позивач не позбавлений права звернутись за захистом свого порушеного права шляхом подання позову до відповідача про розірвання договору.

А отже твердження відповідача про те, що позивач не звертався до нього з приводу розірвання чи зміни договору про надання послуг з ведення Державного реєстру землі № 05.06.003175 від 18.10.2010, у зв'язку з чим порушив визначену статтею 188 Господарського кодексу України процедуру припинення господарських зобов'язань, суд відхиляє як необґрунтоване.

Відповідно до частини 2 статті 653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Згідно з частиною 3 статті 653 Цивільного кодексу України якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Враховуючи норми частини 3 статті 653 Цивільного кодексу України та наявності порушеного права позивача, суд вважає, що заявлені в даному позові вимоги про визнання договору розірваним тотожними поняттю"розірвання договору" та є такими, що забезпечують відновлення порушеного права позивача.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині розірвання договору про надання послуг з ведення Державного реєстру землі № 05.06.003175 від 18.10.2010, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Концерн Стирол" та Державним підприємством "Центр державного земельного кадастру", є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з огляду на те, що судом встановлено одночасну наявність в спірному випадку всіх чотирьох умов, визначених пунктами 1-4 частини 2 статті 652 Цивільного кодексу України, за наявності яких спірний договір може бути розірваний у зв'язку з істотною зміною обставин.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 18 498 грн 00 коп.

У відповідності до частини 3 статті 652 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв'язку з виконанням цього договору.

Як зазначалося вище, на виконання умов договору про надання послуг з ведення Державного реєстру землі № 05.06.003175 від 18.10.2010 позивач здійснив попередню оплату за послуги на загальну суму 70 824 грн 00 коп., що підтверджується, наявним в матеріалах справи, платіжним дорученням № 8200 від 26.11.2010, при цьому, відповідач послуги надав частково, лише на суму 52 326 грн 00 коп., у зв'язку з чим у відповідача виник обов'язок щодо повернення позивачеві 18 498 грн 00 коп. у зв'язку з невиконання відповідачем оплачених позивачем послуг на вказану суму.

З урахуванням приписів частини 2 статті 653 Цивільного кодексу України зобов'язання сторін за договором про надання послуг з ведення Державного реєстру землі № 05.06.003175 від 18.10.2010 припинися, у зв'язку з його розірванням.

За приписами частини 1, пункту 3 частини 3 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні.

Отже, третя частина наведеної статті передбачає розповсюдження положень про безпідставне збагачення на відносини, що регулюються іншими положеннями Цивільного кодексу України, субсидіарно, якщо на підставі положень спеціальних норм потерпіла особа не в змозі захистити якесь із своїх порушених прав.

Враховуючи відсутність в спеціальних нормах інституту надання послуг положень, які передбачають повернення перерахованих коштів внаслідок надання виконавцем послуг на суму, що є меншої ніж було перераховано йому за договором в порядку авансування послуг, встановивши факт припинення правовідносин за договором та фактичне невиконання відповідачем робіт на суму 18 498 грн 00 коп. яка була попередньо перерахована замовником в складі попередньої оплати, ця сума підлягає поверненню позивачу шляхом стягнення з відповідача, оскільки є такою, що безпідставно утримується останнім.

Щодо заявлених позивачем у відзиві наслідків застування сплаву строку позовної суд звертає увагу позивача, що в матеріалах справи наявний підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками підприємств акт звірки взаєморозрахунків станом на 20.04.2013, відповідно до якого відповідачем визнано факт невиконанням останнім зобов'язань за договором про надання послуг з ведення державного реєстру земель № 05.06.003175 від 18.10.2010 на суму 18 498 грн 00 коп., та який свідчить про переривання перебігу позовної давності на підставі статті 264 Цивільного кодексу України з урахуванням роз'яснень, викладених у пункті 4.4.1. постанови Пленуму Вищого Господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29.05.2013 № 10.

Відповідно до статті 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом враховано рекомендації, викладені у пункті 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" стосовно того, що якщо у випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст. 82, ст. 82-1, ст. 84, ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати розірваним договір про надання послуг з ведення Державного реєстру землі № 05.06.003175 від 18.10.2010, укладений між Публічним акціонерним товариством "Концерн Стирол" (84610, Донецька обл., м. Горлівка, вул. Горлівської дивізії, буд. 10, ідентифікаційний код 05761614) та Державним підприємством "Центр державного земельного кадастру" (03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, буд. 3).

3. Стягнути з Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" (03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, буд. 3) на користь Публічного акціонерного товариства "Концерн Стирол" (84610, Донецька обл., м. Горлівка, вул. Горлівської дивізії, буд. 10, ідентифікаційний код 05761614) кошти у розмірі 18 498 (вісімнадцять тисяч чотириста дев'яносто вісім) грн 00 коп., судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 756 (дві тисячі сімсот п'ятдесят шість) грн 00 коп. та судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 3 307 (три тисячі триста сім) грн 20 коп.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 21.02.2017

Суддя Н.Б. Плотницька