ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2017 р. Справа № 918/1371/16

Господарський суд Рівненської області у складі судді Войтюка В.Р., розглянувши справи

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" від імені якого діє Регіональна філія "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця"

до ОСОБА_1 районна державна адміністрація,

до Спеціалізований сільськогосподарський виробничий кооператив "Селянський ліс"

за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 Держгеокадастру у ОСОБА_1 районі

за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 держспецлісгосп

за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 Держгеокадастру у Рівненській області

про визнання незаконним розпорядження голови ОСОБА_1 районної державної адміністрації

В засіданні приймали участь:

Від позивача: ОСОБА_3Д (довіреність №9585 від 25.10.2016р.);

Від відповідача1: ОСОБА_4 (довіреність №3163/02-30/16 від 22.08.2016р.);

Від відповідача2: ОСОБА_5 (довіреність № б/н від 13.01.2017р.);

Від третьої особи: не з'явився;

Від третьої особи: не з'явився;

Від третьої особи: ОСОБА_6 (довіреність №31-17-0.6-789/2-17 від 27.01.2017р.).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" від імені якого діє Регіональна філія "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 районної державної адміністрації (далі - відповідач - 1) та до Спеціалізованого сільськогосподарського виробничого кооперативу "Селянський ліс" (далі - відповідач - 2) про визнання незаконним розпорядження голови ОСОБА_1 районної державної адміністрації.

Ухвалою від 28 грудня 2016 року позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 918/1371/16 розгляд якої призначено на 16 січня 2017 року.

10 січня 2017 року до канцелярії суду від третьої особи ОСОБА_2 Держгеокадастру у ОСОБА_1 районі надійшли письмові заперечення на позовну заяву, в якому просить суду відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою господарського суду від 16 січня 2017 року розгляд справи відкладено в судовому засіданні на 30 січня 2017 року.

30 січня 2017 року від відповідача - 1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній позовні вимоги заперечує.

До канцелярії суду 30 січня 2017 року від третьої особи ОСОБА_2 Держгеокадастру у ОСОБА_1 районі надійшло клопотання, в якому останні просить суду розглянути справу без його участі.

Ухвалою господарського суду від 30 січня 2017 року розгляд справи відкладено в судовому засіданні на 13 лютого 2017 року.

13 лютого 2017 року від ОСОБА_2 Держгеокадастру у ОСОБА_1 районі надійшли письмові пояснення.

В судовому засіданні 13 лютого 2017 року представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав зазначених в позовній заяві.

В судовому засіданні 13 лютого 2017 року представники відповідачів та третіх осіб позовні вимоги заперечили з підстав наведених у відзиві.

На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем та витребуваних судом.

У судовому засіданні 06 лютого 2017 року відповідно до ст. 85 ГПК України судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до державного акту на право користування землею від 25 грудня 1969 року, виданого Львівській залізниці Міністерства шляхів сполучення в ОСОБА_1 районні Рівненської області Української РСР, Державне територіально-галузеве об'єднання "Львівська залізниця" є постійним користувачем земельної ділянки загальною площею 293, 9 га для розміщення та експлуатації будівель і споруд залізничного транспорту на території місцевих рад Володимирецького району Рівненської області.

З метою підготовки документів, що посвідчують право постійного користування земельними ділянками смуги відведення у адміністративних межах Володимирецького району Рівненської області Державне територіально-галузеве обєднання "Львівська залізниця" уклало угоду із Державним підприємством "Рівненське державне науково виробниче підприємство геодезії та кадастру" Л/П № 142737/НЮ від 02 грудня 2014 року.

Відповідно до пункту 7 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Державний земельний кадастр" та Порядку проведення інвентаризації земель, що затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2012 № 513, при проведенні інвентаризації земельної ділянки позивача на території Володимирецького pайону Рівненської області за результатами якої виготовлено технічну документацію із землеустрою, використовувались матеріали по встановленню смуги відведення залізниці.

Із виготовленої Державним підприємством "Рівненське державне науково виробниче підприємство геодезії та кадастру" технічної документації позивачу стало відомо, що продовжити виготовлення відповідних правовстановлюючих документів на дані землі, в межах, визначених наданими вихідними даними, не є неможливим, оскільки в результаті польового обстеження та при аналізі наданої інформації з електронної бази даних Державного земельного кадастру виявлено, що в смузі відведення залізниці частково розташовані земельні ділянки, які знаходяться у приватній власності.

Під час проведення обстеження земель для виготовлення правовстановлюючих документів виконавцем технічної документації встановлено, що на території Заболотівської сільської ради в смузі відведення залізниці знаходиться землекористувач Спеціалізований сільськогосподарський виробничий кооператив "Селянський ліс", якому земля передана на підставі розпорядження голови ОСОБА_1 районної державної адміністрації № 455 від 28 грудня 2002 року та згідно договору оренди землі № 1 від 05 грудня 2003 року .

Термін дії договору оренди закінчився проте відповідач - 1 розпоряджень щодо припинення не приймав, а земельна ділянка і на даний обліковується у оренді відповідача - 2.

Розпорядження голови ОСОБА_1 районної державної адміністрації № 455 від 28 грудня 2002 року позивач вважає незаконним, а разом із ним договір оренди землі № 1 від 05 грудня 2003 року укладений між ОСОБА_1 районною державною адміністрацію та Спеціалізованим сільськогосподарським виробничим кооперативом "Селянський ліс" і таким, що підлягає скасуванню.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно пункту 16 постанови Кабінету Міністрів України від 23 травня 2012 року № 513 "Про затвердження Порядку проведення інвентаризації земель" у разі відсутності відомостей у Державному земельному кадастрі (а відомості щодо земельних ділянок позивача, які перебувають у постійному користуванні, відсутні у Державному земельному кадастрі) Виконавець за координатами поворотних точок, зазначених у проекті землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або іншій документації із землеустрою, за якою здійснювалося формування земельних ділянок, визначає межі таких ділянок, угідь, обмежень (обтяжень) у їх використанні та відображає їх на робочому інвентаризаційному плані.

Згідно до статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

У зв'язку з тим, що земельна ділянка відводилася у постійне користування ще у 1969 році, формування земельних ділянок не здійснювалося. Також таке формування не було проведено і під час розроблення технічних документацій з інвентаризації земель, про що свідчить відсутність документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа.

Саме тому, технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель, у даному випадку, не може бути підставою для формування земельної ділянки та скасування державних актів на право власності на земельні ділянки.

Таким чином, визначити площу "накладання" земельної ділянки громадянина - власника земельної ділянки на землі позивача можна лише шляхом звернення до державного кадастрового реєстратора ОСОБА_2 Держгеокадастру у ОСОБА_1 районі Рівненської області для отримання адміністративної послуги - Державна реєстрація земельної ділянки з видачею Витягу з Державного земельного кадастру, подавши передбачені статтею 24 Закону України Про Державний земельний кадастр документи.

Відповідно до частини 13 статті 186 Земельного кодексу України технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель погоджується територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, і затверджується замовником технічної документації.

Вказана вище землевпорядна документація погоджена ОСОБА_2 Держгеокадастру у ОСОБА_1 районі Рівне6нської області (висновок від 22 грудня 2015 року № 04-09/04), однак станом на 03 січня 2017 року ОСОБА_2 відсутня інформація про її затвердження замовником. А тому, і матеріали цієї інвентаризації не можуть бути підставою для визначення площі накладки земель позивача на землі, які перебувають у користуванні відповідача - 2.

Також суд зазначає, що на виконання вимоги ухвали суду від 30 січня 2017 року відповідно до доручення голови ОСОБА_1 районної державної адміністрації від 01 лютого 2017 року № 3/01-12/17, робоча група з питань врегулювання земельних спорів з позивачем, у складі ОСОБА_7 першого заступника райдержадміністрації (голова робочої групи), ОСОБА_8 начальника ОСОБА_2 Держгеокадастру у ОСОБА_1 районі Рівненської області (заступник голови робочої групи), ОСОБА_9 головного спеціаліста відділ апарату райдержадміністрації (секретар робочої групи) та членів робочої групи ОСОБА_10, ОСОБА_4, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та запрошені представники відповідача - 2 і ДП СЛАП "ОСОБА_1 держспецлісгосп" (уповноважена особа позивача не прибула), провели обстеження земельної ділянки, яка є предметом даного позову.

В ході обстеження комісією встановлено, що, на спірній земельній ділянці відсутня залізнична інфраструктура, а саме посадочна платформа зупиночний пункт Кузнецовськ 365 км +100 низьковольтні та високовольтні лінії передач. Членами робочої групи проведено огляд тої земельної ділянки, що зазначена у позовній заяві (в межах смуги відведення згідно План границ полоси отвода линий Сарни Ковель Львовський ж.д. в границах Рафаловского района к проекту № 75 - Л от км. 343 до 366 ) і порівняно її з картографічними матеріалами позначеними у додатку до позовної заяви та встановлено невідповідність позначеної земельної ділянки і земельної ділянки, яка нібито накладається на земельну ділянку лісового фонду згідно поданої позовної зави. Подані суду картографічні матеріали не відповідають польовим умовам, позначена земельна ділянка знаходиться зовсім у іншому місці, і на місцевості не накладається на землі лісового фонду. А земельна ділянка на яку робиться зсилка у позовній заяві ( на 364 км +326,28 метрів та 364 км + 506,80 метрів з лівої сторони за ходом кілометрів від осі головної колії контур № 32) розташована зовсім у іншому місці. На думку комісії все це свідчить про технічне недопрацювання організацією розробником технічної документації по відновленню меж земельної ділянки, що перебуває у користуванні позивачем та невідповідність фактичного місце розташування земельної ділянки і оспорюваної земельної ділянки, що перебуває у користуванні. Спірна земельна ділянка, дійсно частково вкрита лісовими насадженнями, які висаджені там штучним методом на відстані орієнтовано 30 метрів від залізничної колії та зі слів представників відповідача - 2 та ДП СЛАП "ОСОБА_1 держспецлісгосп" постійно перебувала у їх користуванні згідно наявних у них матеріалів.

Виходячи із вищенаведеного, члени робочої групи дійшли до висновку, що на місцевості фактичної накладки земельної ділянки не існує, земельні ділянки позивача із земельними ділянками лісового фонду не накладаються.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

За ч. 1 ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності (ч. 1 ст. 93 ЗК України).

У силу вимог ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 6 України "Про оренду землі" відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Згідно з приписами ст.ст. 142 - 145 Конституції України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування, крім інших об'єктів, належить земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень.

Відповідно ст. 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Статтею 12 ЗК України передбачено, що розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян і юридичних осіб, відноситься до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 210 ЗК України угоди, укладені із порушенням встановленого законом порядку купівлі-продажу, ренти, дарування, застави, обміну земельних ділянок, визнаються недійсними за рішенням суду.

Крім того, ч.ч. 1, 2 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

За ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За визначення, наведеним у ч. 1 ст. 79 ЗК України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

За приписами частини 1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У статті 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

В силу статті 204 вказаного кодексу правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені позивачем в позовній заяві, є не обґрунтованими, а відтак не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За змістом частини 1 статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, покладаються на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони. Витрати по сплаті судового збору у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог

Відтак, суд дійшов висновку про те, що судові витрати згідно вищенаведеної статті залишаються за позивачем.

Враховуючи вище викладене та керуючись статтями 32 - 34, 43, 44, 49, 81-1, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

Повний текст рішення складено 20 лютого 2017 року.

Суддя Войтюк В.Р.

Віддруковано 8 примірники:

1 - до справи;

2 - позивачу рекомендованим (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5);

3 - позивачу рекомендованим (79000, м. Львів, вул. Гоголя, 1);

4 - відповідачу рекомендованим (34300, смт. Володимирець, вул. Грушевського, 56);

5- відповідачу рекомендованим (34300, стм. Володимирець, вул. Поліська, 24);

6 - третій особі рекомендованим (34300, стм. Володимирець, вул. Повстанців, 47)

7 - третій особі рекомендованим (33000, м. Рівне, вул. С. Петлюри, 37).

8 - третій особі рекомендованим (34300, стм. Володимирець, вул. Поліська, 24).