ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2017 р.Справа № 922/172/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

при секретарі судового засідання Рученко К.Д.

розглянувши справу

за позовом Керівника Харківської місцевої прокуратури № 6 Харківської області, м. Харків в інтересах держави в особі Височанської селищної ради смт. Високий
до Публічного акціонерного товариства "Футбольний Клуб "Металіст", м. Харків
про стягнення 303715,22 грн.
за участю представників сторін:

прокуратури - ОСОБА_1 (службове посвідчення № 036152 від 29.10.2015 р.);

позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Керівник Харківської місцевої прокуратури № 6 Харківської області, м. Харків (далі за текстом - прокурор) в інтересах держави в особі Височанської селищної ради Харківського району Харківської області (далі за текстом - позивач) звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства "Футбольний Клуб "Металіст", м. Харків (далі за текстом - відповідач) на користь позивача заборгованість з орендної плати за укладеним між сторонами договором оренди землі від 24.04.2013 р., який зареєстровано державним реєстратором Харківського районного управління юстиції області 15.05.2013 р., номер запису № 934462 у розмірі 303715,22 грн., з яких:

271723,35 грн. - суми основного боргу;

10433,51 грн. - інфляційних нарахувань;

1759,00 грн. - 3% річних;

19799,36 грн. - пені.

Позов обґрунтовано з посиланням на неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань за вказаним договором щодо своєчасної та повної оплати орендної плати.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05.01.2017 р. зазначену позовну заяву прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 31.01.2017 р.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 31.01.2017 р. розгляд справи відкладено на 14.02.2017 р.

В процесі розгляду справи позивач супровідними листами (вх. № 4787 від 13.02.2017 р., та вх. № 4805 від 13.02.2017 р.) надав витребувані судом документи, зокрема, інформацію щодо наявної заборгованості відповідача за договором оренди землі від 24.04.2013 р.

Прокурор супровідним листом (вх.. №5170 від 14.02.2017 р.) надав для залучення до матеріалів справи копію додаткової угоди до договору оренди та копію рішення суду у справі № 922/2674/16.

Позивач та відповідач відзиву на позов не надав.

На судове засідання 14.02.2017 р. прибув прокурор, який підтримує вимоги, викладені в позовній заяві, та просить суд їх задовольнити.

Позивач та відповідач на судове засідання 14.02.2017 р. своїх уповноважених представників не направили, хоча належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про причини неприбуття представників не повідомили.

Оскільки неявка на судове засідання представників сторін не перешкоджає розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне розглядати справу за відсутності останніх, за наявними в матеріалах справи документами, як це передбачено ст. 75 ГПК України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив:

Як свідчать матеріали справи, прокурор при зверненні до суду з позовом по даній справі обґрунтовує необхідність такого звернення в інтересах держави наступним:

Статтею 121 Конституції України на органи прокуратури покладено функцію представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках визначених законом. Відповідно до статті 123 Конституції України організацію і порядок діяльності органів прокуратури України визначаються законом.

Статтею 1 Закону України «Про прокуратуру», прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

Згідно ч. З ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року у справі №1-1/99, державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної економічної інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх субєктів права власності та господарювання тощо.

З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Прокурор зазначає, що порушення інтересів держави в даному випадку полягають в тому, що відповідач не виконує свого обовязку щодо своєчасної та повної сплати орендних платежів за договором оренди земельної ділянки.

Розглянувши відповідні доводи прокурора, суд зазначає про те, що вони можуть бути підставами для звернення до суду в інтересах держави.

Під час розгляду даної справи суд встановив наступне:

24.04.2013 р. між позивачем, як орендодавцем, та відповідачем, як орендарем, укладено договір оренди землі, який зареєстровано державним реєстратором Харківського районного управління юстиції області 15.05.2013р., про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис № 934462 (далі за текстом договір; а.с. 14-16).

Згідно з умовами зазначеного договору орендодавець на підставі рішення XX сесії VI скликання Височанської селищної ради Харківського району Харківської області від 16.04.2013 р. надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку за рахунок земель житлової та громадської забудови для експлуатації та реконструкції Цілісного майнового комплексу футбольної навчально-тренувальної бази, яка знаходиться в межах населеного пункту сел. Високий, вул. Футбольна, 2, на території Височанської селищної ради Харківського району Харківської області (п. 1 договору).

Згідно з п. 2, 5 договору, в оренду передається земельна ділянка загальною площею 9,0515 га, у тому числі 9,0515 га забудовані землі.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 6072651,35 грн.

Згідно з п. 8 договору, його укладено на 49 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше, ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію

Відповідно до п. 9 договору, з урахуванням змін, внесених угодою про внесення змін до договору від 01.07.2013 р. (а. с. 48) орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі на рахунок Височанської селищної ради № 0437, відкритий в УДК СУ у Харківському районі (МФО: 851011, код: 379999633, призначення платежу: 13050200), в розмірі 6% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки в загальній сумі 364359,08 грн. на рік.

Пунктом 11 договору передбачено, що орендна плата вноситься щомісячно, в розмірі 1/12 частини річної орендної плати протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного місяця.

Згідно з інформацією Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земель становлять: 2013 рік - 1,0, 2014 рік - 1,249, 2015 рік - 1,433.

Відповідно до вимог ст. 289 Податкового кодексу України коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель.

Таким чином, для визначення розміру орендної плати на 2016 рік за вказаним договором мають враховуватись коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земель, визначених впродовж 2013-2015 років, а також нормативна грошова оцінка земельної ділянки.

Арифметичний розрахунок розміру орендної плати, з урахуванням зазначених вище показників, свідчить про те, що розмір щомісячної орендної плати за умовами договору у 2016 році має складати 54344,67 грн.

Згідно з 13 договору визначено, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені договором, справляється пеня у розмірі 0,1% від несплаченої суми за кожний день прострочення.

Крім того, п. 27 договору передбачено, що орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Умовами п. 40 договору визначено, що цей договір набирає чинності після підписання сторонами та передачі земельної ділянки за актом приймання-передачі.

Факт виконання позивачем умов договору щодо передачі земельної ділянки підтверджується актом приймання-передачі земельної ділянки від 16.05.2013р. (а.с. 16).

Рішенням господарського суду Харківської області від 27.09.2016 р. по справі № 922/2674/16 задоволено позов заступника керівника Харківської місцевої прокуратури № 6 Харківської області, м. Харків в інтересах держави в особі Височанської селищної ради, смт. Високий до Публічного акціонерного товариства Футбольний Клуб "Металіст", м. Харків, та стягнуто з відповідача на користь позивача 264723,35 грн. основного боргу (орендна плата) за договором оренди від 24.04.2013 р., 4164,96 грн. інфляційних нарахувань, 1337,82 грн. 3 % річних, 17058,64 грн. пені.

Розстрочено виконання рішення на три місяці до 31.12.2016 р. рівними частинами:

- жовтень 2016р. - 95761,59 гривень;

- листопад 2016р. - 95761,59 гривень;

- грудень 2016р. - 95761,59 гривень.

Стягнуто з ПАТ «ФК «Металіст» на користь прокуратури Харківської області 4309,27 гривень судового збору.

Як зазначає прокурор, відповідач продовжує не виконувати умови договору оренди від 24.04.2013 р. щодо своєчасної та повної оплати орендних платежів, в звязку з чим, станом на 01.12.2016 р. відповідач має заборгованість з орендної плати у сумі 271723,35 грн., яка виникла в результаті невиконання останнім своїх зобовязань зі сплати з 01.06.2016 р.

Крім того, в звязку з простроченням відповідачем своїх зобовязань за договором, прокурором на підставі умов договору та відповідних вимог чинного законодавства нараховано відповідачу 19799,36 грн. пені, 1759 грн. 3% річних та 10433,51 грн. інфляційних.

Обставини щодо стягнення заборгованості та зазначених нарахувань стали підставами для звернення прокурора до суду з первісним позовом по даній справі.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що стали предметом спору, суд виходить з наступного:

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 1 ст. 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно з ч. 1 ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В пункті 2.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», зокрема, зазначено, що будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи. Суд обґрунтовує своє рішення лише тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Подані докази не можуть бути відхилені судом з тих мотивів, що вони не передбачені процесуальним законом.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оренду землі», ст. 93 Земельного кодексу України, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», умова щодо визначення орендної плати із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату є істотною умовою договору оренди.

Статтею 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 525-526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається. Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як свідчать матеріали справи, та жодним чином не спростовується відповідачем, останній має перед позивачем заборгованість з орендної плати за укладеним між сторонами договором оренди землі від 24.04.2013 р. за період з 01.06.2016 р. по 01.12.2016 р. в сумі 271723,35 грн.

Строк виконання відповідачем своїх зобовязань з її оплати є таким, що настав.

Враховуючи викладене, а також те, що відповідач не надав суду доказів належного виконання умові договору, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення зазначеної заборгованості з відповідача на користь держави в особі Височанської селищної ради Харківського району Харківської області.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз статті 625 ЦК України вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Факт прострочення відповідачем виконання зобовязань зі сплати орендної плати підтверджується матеріалами справи, та відповідачем жодним чином не спростовується.

Зазначене, з урахування вимог ст. 625 ЦК України надає право позивачу на нарахування інфляційних та 3% річних за такі прострочення.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок зазначених нарахувань, суд приходить до висновку про його часткову арифметичну невірність.

Здійснивши відповідний розрахунок, та врахувавши те, що суд при винесенні рішення позбавлений можливості виходити за межі позовних вимог без відповідного клопотання сторони, і такого клопотання від позивача та/або прокурора не надходило, суд приходить до висновку про задоволення позову в зазначеній частині та стягнення з відповідача на користь держави в особі Височанської селищної ради Харківського району Харківської області 1759 грн. 3% річних та 10433,51 грн. інфляційних.

Стаття 216 ГК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції можуть застосовуються у розмірі, визначеному умовами договору. При цьому їх розмір може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Частиною 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Частиною 3 вказаної статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно із ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Враховуючи те, що умовами укладеного між сторонами договору (п. 13) передбачено відповідальність відповідача за прострочення своїх зобовязань з оплати орендної плати у вигляді сплати пені у розмірі 0,1 % від несплаченої суми за кожен день прострочення, доводи прокурора та позивача про можливість її нарахування є правомірними.

Однак, оскільки визначений в договорі розмір пені суперечить положенням ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача підлягає обчисленню від суми простроченого платежу з урахуванням подвійної облікової ставки Національного банку України.

Як свідчить здійснений позивачем розрахунок, його здійснено з урахуванням зазначених вимог закону.

Проте, перевіривши здійснений позивачем розрахунок зазначених нарахувань, суд приходить до висновку про його часткову арифметичну невірність.

Здійснивши відповідний розрахунок з урахуванням вищезазначених положень Закону, суд приходить до висновку про часткове задоволення відповідної частини позову, та стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 17189,84 грн.

В решті позову про стягнення пені слід відмовити в звязку з безпідставністю її нарахування до стягнення.

Крім того, з урахуванням положень ст. 44, 49 ГПК України, з відповідача на користь прокуратури також підлягають стягненню 4516,58 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 4-5, 22, 44, 49, 75, 83, 84, 85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариста ФК Металіст (адреса: 61001, м. Харків, вул. Плеханівська,65, ) на користь держави в особі Височанської селищної ради Харківського району Харківської області (адреса: 62459, Харківська обл.., Харківський р.-н, смт. Високий, вул. Рози Люксембург, буд. 12, ) 271723,35 гривень основного боргу (орендна плата), 10433,51 грн. інфляційних нарахувань, 1759,00 грн. 3 % річних, 17189,84 грн. пені, та перерахувати їх на рахунок № 0437, відкритий в УДК СУ у Харківському районі (МФО: 851011, код: 379999633, призначення платежу: 13050200).

Стягнути з Публічного акціонерного товариста ФК Металіст (адреса: 61001, м.Харків, вул.Плеханівська,65, ) на користь прокуратури Харківської області (код 02910108, банк отримувач: Державна казначейська служба України, м.Київ, код 820172, рахунок 7171, код класифікації видатків бюджету - 2800) 4516,58 грн. судового збору.

В решті позову відмовити.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя ОСОБА_2