ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2017 р. Справа № 914/2771/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Юрченка Я.О.

суддів Зварич О.В. Хабіб М.І.,

за участю секретаря судового засідання Лялька Н.Р.

та представників сторін:

від позивача: не зявився;

від відповідача: ОСОБА_1 представник (довіреність в матеріалах справи);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Львівська залізниця в особі регіональної філії Львівська залізниця, вих. № НЮ-18 від 10.01.2017

на рішення Господарського суду Львівської області від 27.12.2016 (суддя Ділай У.І.)

у справі № 914/2771/16

за позовом: Публічного акціонерного товариства ДТЕК Добропільська ЦЗФ, м. Добропілля Донецької області

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Львівська залізниця в особі регіональної філії Львівська залізниця, м. Львів

про стягнення вартості нестачі вантажу у розмірі 28 627, 08 грн

Публічне акціонерне товариство ДТЕК Добропільська ЦЗФ звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до ПАТ Львівська залізниця в особі регіональної філії Львівська залізниця про стягнення вартості нестачі вантажу у розмірі 28 627, 08 грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 27.12.2016 позовні вимоги задоволено частково.

Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 27 555, 48 грн основного боргу та 1 326, 46 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Місцевий господарський суд при прийнятті рішення, виходив, зокрема з того, що відповідно до положень статті 110 Статуту залізниці України відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі вантажоодержувачу, покладається на залізницю. З огляду на недоведеність залізницею виникнення нестачі з незалежних від перевізника причин, відповідності комерційного акту вимогам Статуту залізниць України, збитки у розмірі фактично заподіяної шкоди підлягають відшкодуванню позивачу, якому одержувач передав право вимоги переуступним підписом на накладній. Також суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позову в розмірі 27 555, 48 грн, оскільки позивачем не враховано п. 27 Правил видачі вантажів, яким передбачено, що природна втрата маси вантажу має застосовуватись у розмірі 2%, оскільки вологість вантажу підтверджується його характеристиками, наведеними у специфікації.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач - ПАТ Львівська залізниця в особі регіональної філії Львівська залізниця звернулось до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 27.12.2016 та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, мотивуючи свої доводи порушенням місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права.

Зокрема, покликається на те, що місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про доведеність вартості відправленого вантажу та наявності у позивача збитків, оскільки жодних доказів на підтвердження сплати вартості вантажу матеріали справи не містять. Також зазначає, що позивач не є власником вантажу, і розрахунок вартості вантажу здійснював керуючись даними власника ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», однак в специфікації до договору ціна вказана 1 232, 40 грн, а не 1 530, 86 грн.

Вважає, що місцевий господарський суд безпідставно застосував главу 30 § 1 ГК України та главу 54 § 3 ЦК України. Також вказує, що суд не звернув увагу на відсутність між залізницею та власником вантажу договірних відносин щодо поставки вугілля, а тому під час ухвалення рішення до уваги прийняв покликання позивача на документи надані постачальником, у звязку з чим, суд повинен буд відхилити такі доводи, оскільки підставою позовних вимог є неналежне виконання договору перевезення.

В даному судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи, викладені апеляційній скарзі, просив скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 27.12.2016 та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Представник позивача явку повноваженого представника в судове засідання не забезпечив, причини неявки суду не повідомив, хоча про час, дату та місце розгляду даного спору був повідомлений належним чином. Поряд з цим, на виконання вимог ухвали суду подав копію договору № 13-15/75-У.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представника залізниці, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення Господарського суду Львівської області від 27.12.2016 у справі № 914/2771/16 залишити без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 31.12.2013 ПАТ ДТЕК Павлоградвугілля (замовник) та ПАТ ДТЕК Добропільська ЦЗФ (виконавець) укладений договір №13-15/75-У, відповідно до якого замовник зобов'язався передати (поставити) виконавцю вугілля для збагачення, оплатити послуги виконавця, пов'язані із збагаченням вугілля та прийняти концентрат. Виконавець зобов'язався прийняти вугілля, провести його збагачення та передати (поставити) отриманий в результаті збагачення концентрат замовнику, в строки та на умовах, обумовлених дійсним договором.

Відповідно до п. 5 специфікації від 30.04.2016 до договору, поставка вугільного концентрату в травні 2016 року здійснюється на залізничну станцію Добротвір Львівської залізниці ПАТ Українська залізниця.

У травні 2016 року позивач по залізничній накладній №48392260 зі станції Добропілля Донецької залізниці відправив на адресу Добротвірської ТЕС ПАТ «ДТЕК Західенерго» на станцію Добротвір Львівської залізниці у вагоні № 54780218 вугілля камяне вагою, як вказано в накладній 70 000 кг. Масу визначено на вагонних 150т вагах, заводський номер 64. Згідно з накладною - навантаження на рівні бортів, поверхня вантажу маркована однією борозною катка ущільнювача.

Отже, за вказаною накладною відповідач прийняв у позивача вугілля для перевезення і зобов'язався доставити його на станцію призначення - Добротвір Львівської залізниці ДТЕК Добротвірська ТЕС ПАТ ДТЕК Західенерго. Відокремлений підрозділ Добротвірська ТЕС є структурною одиницею публічного акціонерного товариства ДТЕК Західенерго без права юридичної особи, що підтверджується долученою до матеріалів справи копією довідки з ЄДРПОУ.

При проходженні вагону через станцію Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці, на підставі ст. 24 Статуту залізницею проведено перевірку маси вантажу, під час якої було виявлено, що маса вантажу у вагоні №54780218 не відповідає фактичній масі вказаній у накладній.

За результатами перевірки станцією Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці складений комерційний акт РА №001387/214 від 25.05.2016.

З вказаного комерційного акту вбачається, що при контрольному переважуванні вагону №54780218 на справних 150-тонних тензометричних вагонних вагах, що пройшли держповірку 15.01.2015 виявилось: маса брутто 74 200 кг, тара 23 600 кг, нетто 50 600 кг, що менше вантажного документу на 19 400 кг. Навантаження вантажу нижче бортів на 40-80 см, нерівномірне, маркування не проглядається. За рухом поїзду маються поглиблення: над 1-5 люками довжиною 750 см, шириною 280 см, глибиною 60-80 см, над 6-7 люками довжиною 300 см, шириною 280 см, глибиною 40-50 см. В технічному відношенні вагон справний. Розвантажувальні люки з обох боків зачинені. При повторному зважуванні вагона вага підтвердилась. Вантаж, якого бракує у вагоні уміститися міг.

У розділі Є зроблена відмітка станції призначення Добротвір Львівської залізниці, згідно з якою, під час перевірки, різниці проти цього акту не виявлено. До номеру акту доданий індекс /7.

Надалі, вагон №54780218 був відчеплений та досланий на станцію призначення за накладною №46844189 від 25.05.2016.

Перед зверненням до суду вантажоодержувачем: ПАТ ДТЕК Західенерго в особі керівника і головного бухгалтера на накладній зроблено переуступний напис на право пред'явлення позову - ПАТ ДТЕК Добропільська ЦЗФ.

З довідки ПАТ ДТЕК Добропільська ЦЗФ вбачається, що вартість 1 тонни вугільної продукції в вагоні № 54780218 по накладній № 48392260 складає 1 530, 86 грн з ПДВ.

Предметом позову у справі, що переглядається, є вимога позивача відшкодувати вартість недостачі, виявленої у вагоні №54780218, що за розрахунком позивача складає 28 627, 08 грн.

Статтею 12 Закону України "Про залізничний транспорт" на підприємства залізничного транспорту загального користування покладено обов'язок зі збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях.

Відповідно до статті 23 Закону України "Про залізничний транспорт" перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача,псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Як унормовано статтею 110 Статуту залізниць України, залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Приписами статті 113 Статуту залізниць України встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу,псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Статтею 924 Цивільного кодексу України передбачено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Статтею 26 Закону України "Про залізничний транспорт" встановлено, що обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Як вбачається з комерційного акту РА №001387/214 від 25.05.2016, такий за своєю формою та змістом відповідає вимогам Статуту залізниць України та Правил складення актів. Отже, судом правомірно визнано його належним доказом на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеній у накладній, фактичній масі вантажу.

Статтею 111 Статуту залізниць України врегульовано, що залізниця звільняється від відповідальності за втрату, нестачу вантажу у разі, коли вантаж прибув у непошкодженому вагоні і якщо немає ознак втрати вантажу під час перевезення.

Місцевим господарським судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів, з яких би вбачалось, що нестача вантажу виникла з незалежних від перевізника причин. Також слід зазначити, що з комерційного акту вбачається наявність втрати вантажу, оскільки при завантаженні в вагон, навантаження було на рівні бортів, в той час, як при переважуванні вагона навантаження було нижче бортів та нерівномірне. Отже, комерційним актом зафіксовано ознаки втрати вантажу під час перевезення.

Згідно з ст.130 Статуту залізниць України, право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред'явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно до ст. 133 Статуту залізниць України, передача іншим організаціям або громадянам права на пред'явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені.

Передача права на пред'явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством.

На звороті залізничної накладної міститься переуступний напис за підписами в.о. генерального директора та головного бухгалтера ПАТ ДТЕК Західенерго, скріплений його печаткою, який свідчить про передачу права на предявлення позову ПАТ ДТЕК Добропільська ЦЗФ, тобто, від вантажоодержувача до вантажовідправника, що не суперечить ст. 133 Статуту залізниць України.

Згідно з частиною 1 статті 115 Статуту залізниць України вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Матеріали справи містять довідку вантажовідправника - ПАТ ДТЕК Добропільська ЦЗФ, з якої вбачається, що вартість 1 тонни вантажу в вагоні № 54780218 по накладній № 48392260 становить 1 275, 72 грн без ПДВ, 1 530, 86 грн з ПДВ.

За приписами частини 2 статті 114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Пунктом 27 Правил видачі вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, зареєстрованих в Міністерстві юстиції 24.11.2000 №862/5083, встановлені норми природної втрати та граничного розходження у визначенні маси нетто. Так, зазначеним пунктом передбачено, що при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 2% маси, зазначеної в перевізних документах, що відноситься до вантажів рідких або зданих до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані.

Отже, місцевим господарським судом правомірно задоволено позовні вимоги частково та застосовано природну втрату маси вантажу у розмір 2% від маси нетто, оскільки вантаж перевозився у вологому стані, що підтверджується його характеристиками, наведеними у специфікації від 29.04.2016 та вказаними в накладній (вологість 7%).

Таку ж правову позицію висловлено Вищим господарським судом України у поставновах по справах № № 905/1021/16, 904/3961/16, 905/1690/16.

Доводи скаржника, щодо недоведеності вартості вантажу та самих збитків є безпідставними, оскільки вартість вантажу підтверджена довідкою відправника, що узгоджується з ч. 1 ст. 115 Статуту залізниць України, а обовязок відшкодувати збитки у разі втрати вантажу Статутом покладено на залізницю, оскільки саме вона несе відповідальність за його збереження під час перевезення.

Посилання апелянта на ціну вугілля, вказану в специфікації, судом визнаються безпідставними, оскільки, як вказувалось вище, вартість вантажу підтверджена довідкою відправника. Більше того, 1 232, 40 грн це заставна вартість вугілля, в той час, як заставна ціна вугільного концентрату, який власне і перевозився залізницею 1 543, 20 грн.

Інші доводи скаржника є також безпідставними та жодним чином не спростовують факту часткової втрати вантажу під час перевезення та заподіяння збитків, які підлягають відшкодуванню у розмірі, встановленому Статутом залізниць України.

Відповідно до ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 ГПК України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Оскільки скаржник, у встановленому законом порядку, не подав належних та допустимих доказів, які б з достовірністю підтверджували доводи, викладені в апеляційній скарзі, та обґрунтовували неправомірність та безпідставність заявленого позову, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Львівської області відповідає законодавству, матеріалам та дійсним обставинам справи, а тому не вбачає підстав його для зміни чи скасування.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 27.12.2016 у справі № 914/2771/16 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

2. Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Повна постанова складена 24.02.2017

Головуючий суддя Юрченко Я.О.

Суддя Зварич О.В.

Суддя Хабіб М.І.