ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

21 лютого 2017 р. Справа № 902/1061/16

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука Василя Васильовича розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

(АДРЕСА_1)

до Калинівської міської ради

(вул. В. Нестерчука, 47, м. Калинівка, Вінницька область, 22400)

про визнання незаконним та скасування рішення, визнання додаткової угоди укладеною

за участю секретаря судового засідання Жиляк С.І.

за участю представників сторін:

позивача : ОСОБА_1 підприємець;

позивача: ОСОБА_2 за договором про надання правової допомоги від 08.12.2016р.;

відповідача : Волян В.В.- за довіреністю №02-1-555 від 13.04.2016р.

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду Вінницької області з позовом до Калинівської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення, визнання додаткової угоди укладеною.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 07.06.2006 року між Калинівською міською радою ти ФОП ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,04 га в АДРЕСА_2. Рішенням Калинівської міської ради від 15.05.2014 року вирішено внести зміни до рішення № 297 від 26.09.2013 року «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки ФОП ОСОБА_1», а саме: в п. 1 слова «на дві новостворені земельні ділянки площею 0,03 га та 0,01 га для послідуючого викупу земельної ділянки площею 0,03 га» словами «на три новостворені земельні ділянки площами 0,028 га, 0,01 га та 0,002 га для послідуючого викупу земельної ділянки 0,028 га». На виконання даного рішення ДП «Центр ДЗК» Вінницькою регіональною філією було виготовлено технічну документацію.

ФОП ОСОБА_1 було подано до Калинівської міської ради заяву про розгляд питання щодо внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 07.06.2006 року, а саме укладення додаткової угоди щодо зазначення в договорі оренди земельних ділянок площами 0,0280 га, 0,0100 га та 0,0020 га.

Проте, рішенням Калинівської міської ради від 17.11.2016 року № 259 було відмовлено ФОП ОСОБА_1 у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання орендованої нею земельної ділянки загальною площею 0,04 га, внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 07.06.2006 року в частині зазначення земельних ділянок площами 0,0280 га, 0,01 га та 0,0020 га у зв'язку з тим, що на земельних ділянках площами 0,0020 га та 0,0280 га розташований об'єкт нерухомого майна яке належить ФОП ОСОБА_1 на праві власності.

На думку позивача, зазначене рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки прийняте з порушенням норм законодавства, що регулює спірні правовідносини та принципу пропорційності.

Ухвалою суду від 09.12.2016 року за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/1061/16 з призначенням до розгляду в судовому засіданні на 10.01.2017 року та зобов'язано сторін надати докази необхідні для вирішення спору.

Відповідач в поясненнях, що подані до суду 10.01.2017 року згідно супровідного листа № 02-1-21 від 05.01.2017 року, заперечує проти позову посилаючись на наступне.

За змістом ч. 4 ст. 79-1 Земельного кодексу України, земельні ділянки площею 0,0280 га, 0,01 га та 0,0020 га будуть вважатися іншими земельними ділянками, так як земельна ділянка, що перебуває в оренді у позивача площею 0,04 має кадастровий номер, та вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Положення ЗУ «Про Державний земельний кадастр» та ст. 79-1 Земельного кодексу України вказують, що на час прийняття рішення № 259 від 17.11.2016 року закон вимагав виготовлення не проекту технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, а проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Окрім того відповідач зазначає, що даний спір є публічно-правовим та підлягає розгляду за правилами КАС України.

Ухвалою суду від 10.01.2017 року, за клопотанням представників сторін, строк розгляду справи продовжено на 15 днів, розгляд справи відкладено на 21.02.2017 року.

17.02.2017 року до суду надійшли пояснення б/н. від 10.02.2017 року за підписом представника позивача ОСОБА_2 в яких наведено заперечення на пояснення відповідача.

21.02.2017 року до суду надійшли додаткові пояснення б/н. від 21.02.2017 року за підписом представника відповідача Волян В.В. де останній зазначає, що пропонована для визнання судом укладеною додаткова угода до договору оренди землі № 56 від 07.06.2006 року не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки в ній не враховано п.8 п.п. 6 Перехідних положень Податкового кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення учасників процесу, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

07 червня 2006 року між Калинівською міською (відповідач, за договором Орендодавець) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (позивач, за договором Орендар) укладено договір оренди землі № 56. (надалі Договір) (а.с. 10-12)

Згідно з предметом цього Договору Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення для комерційних потреб (реконструкції автобусної зупинки з добудовою автопавільйону та торгівельного кіоску), яка знаходиться в АДРЕСА_2.

В оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,04 га, у тому числі: 0,01 га із земель автомобільних доріг у Вінницькій області (смуги відчуження автодороги «Виступовичі - Овчур - М.Подільський» км 281+638 (ліворуч), із них під проїздами, проходами та площадками - 0,0091 га, під спорудами - 0,0009 га; 0,03 га із земель запасу Калинівської міської ради, із них 0,0235 га під проїздами, проходами, площадками, 0,0065 га інших земель. Земельна ділянка не підтоплюється, частково заасфальтована, частково - непридатні для сільськогосподарського використання землі. (п. 2. Договору)

На земельній ділянці знаходяться об'єкти нерухомого майна: АДРЕСА_2. (п. 3. Договору)

Договір укладено на 49 років 11 місяців. Після закінчення строку Договору Орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії Договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його дію. (п. 8. Договору)

Орендна плата вноситься Орендарем у формі та розмірі: у грошовій формі в розмірі 360,00 грн. на рік (90 грн. за 100 кв.м.) (п. 9 Договору)

Земельна ділянка передається в оренду для реконструкції автобусної зупинки з добудовою автопавільйону та торгівельного кіоску. Цільове призначення земельної ділянки: для комерційного використання. (п. 15 Договору)

За актом прийому-передачі від 15.09.2006 року Орендодавець передав, а Орендар прийняв обумовлений Договором предмет оренди. (а.с. 12 на звороті)

Як вбачається з викладених в позові обставин, ФОП ОСОБА_1 є власником будівлі автопавільйону з автобусною зупинкою по вул. Шмідта, 71 в м. Калинівка. (свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія НОМЕР_2 від 04.10.2012 року) (а.с. 27)

Рішенням 25 сесії 6 скликання Калинівської міської ради № 297 від 26.09.2013 року «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки ФОП ОСОБА_1» надано дозвіл Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки для комерційного використання, належної їй згідно договору оренди № 56 від 07.06.2006 року, загальною площею 0,04 га на дві новостворені земельні ділянки площею 0,03 га та 0,01 га для послідуючого викупу земельної ділянки площею 0,03 га в АДРЕСА_2. (а.с. 16 на звороті)

Рішенням 31 сесії 6 скликання Калинівської міської ради № 125 від 15.05.2014 року «Про внесення змін до рішення № 297 25 сесії 6 скликання від 26.09.2013р. «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки ФОП ОСОБА_1» внесено зміни до рішення № 297 від 26.09.2013р., а саме: в п. 1 вищевказаного рішення змінити слова «на дві новостворені земельні ділянки площею 0,03 га та 0,01 га для послідуючого викупу земельної ділянки площею 0,03 га» словами «на три новостворені земельні ділянки площами 0,028 га, 0,01 га та 0,002 га для послідуючого викупу земельної ділянки 0,028 га». (а.с. 16)

За замовленням ФОП ОСОБА_1 ДП «Центр ДЗК» Вінницькою регіональною філією було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо поділу та об'єднання меж земельної ділянки у АДРЕСА_2 (а.с. 18-24)

За результатами виготовлення технічної документації щодо поділу земельних ділянок були сформовані три окремих земельних ділянки:

- кадастровий номер НОМЕР_3 площею 0.0100 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі; (а.с. 28-30)

- кадастровий номер НОМЕР_4 площею 0.0020 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі; (а.с. 31-33)

- кадастровий номер НОМЕР_5 площею 0.0280 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (а.с. 34-36)

Відповідно до висновків обґрунтування виготовленого Приватним підприємством «РЕСФЕДЕР» площі земельної ділянки 0,0280 га достатньо для обслуговування будівлі автопавільйону по АДРЕСА_2. (а.с. 40-44)

Рішенням 7 сесії 7 скликання Калинівської міської ради № 46 від 17.03.2016 року «Про розгляд звернення ФОП ОСОБА_1 щодо затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок, припинення договору оренди на надання дозволу на укладення нового договору оренди землі» відмовлено ФОП ОСОБА_1 у затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання орендованої нею земельної ділянки (договір оренди землі № 56 від 07.06.2006р.) загальною площею 0,04 га в АДРЕСА_2, припинення договору оренди землі та надання дозволу на укладання нового договору оренди землі в зв'язку з тим, що на вищевказаній земельній ділянці розташоване нерухоме майно, яке належить їй на праві власності (свідоцтво про право власності НОМЕР_2/04.10.2012). (а.с. 47)

14.11.2016 року ФОП ОСОБА_1 звернулася до Калинівської міської ради з заявою про розгляд питання щодо внесення змін до договору оренди землі від 07.06.2006 року , а саме укладення додаткової угоди про зазначення в договорі оренди земельних ділянок площами 0,0280 га, 0,0100 га та 0,0020 га. До заяви додано обґрунтування земельної ділянки площею 0,0280 га , оригінал технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, три примірника додаткової угоди, три примірника акту прийому-передачі та три витяги з Державного земельного кадастру про земельні ділянки. (а.с. 37-46)

Рішенням 16 сесії 7 скликання Калинівської міської ради № 259 від 17.11.2016 року «Про розгляд звернення ФОП ОСОБА_1 щодо затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок, внесення змін до договору оренди землі № 56 від 07.06.2006р.» відмовлено ФОП ОСОБА_1 у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання орендованої нею земельної ділянки (договір оренди землі № 56 від 07.06.2006р.) загальною площею 0,04 га в АДРЕСА_2, внесення змін до вищевказаного договору оренди землі в частині зазначення земельних ділянок площами 0,0280 га, 0,01 га та 0,0020 га в зв'язку з тим, що на зазначених земельних ділянках площами 0,0020 га та 0,0280 га розташований об'єкт нерухомого майна - будівля автопавільйону з автобусною запинкою, яке належить їй на праві власності (свідоцтво про право власності НОМЕР_2/04.10.2012). (а.с. 48)

Не погоджуючись з даним рішенням позивач просить визнати його незаконним та скасувати.

З урахуванням встановлених обставин, суд виходить з наступного.

Статтею 13 Конституції України визначено, що земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Статтею 140 Конституції України визначено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Відповідно до ч. 5 ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Згідно частини 1 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Статтею 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що до виключної компетенції міських рад віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Статтею 12 Земельного кодексу України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, в тому числі і надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 83 Земельного кодексу України визначено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

Отже, власником спірної земельної ділянки є територіальна громада м. Калинівки, тобто зазначена земельна ділянка є комунальною власністю м. Калинівки.

Статтею 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, або державних органів приватизації, або центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Як роз'яснено п.1.2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.05.2011р. №6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" виходячи з положень статей 13, 14, 140, 142, 143 Конституції України, статей 11, 16, 167, 169, 374 ЦК України, статей 2, 8, 48, 133, 148, 152, 197 ГК України, статей 80, 84, 123, 124, 127, 128 Земельного кодексу України випливає, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності (наданні земельних ділянок громадянам та юридичним особам у власність або в користування, відчуженні земельних ділянок державної або комунальної власності, укладенні, зміні, розірванні договорів купівлі-продажу, ренти, оренди земельної ділянки та інших договорів щодо земельних ділянок, встановленні сервітуту, суперфіцію, емфітевзису, в тому числі прийнятті державними органами та органами місцевого самоврядування відповідних рішень) діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізують повноваження власника земельних ділянок.

Пунктом 12 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України передбачено, що до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Відповідно до ч. 2 ст. 116 Земельного кодексу України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальній власності в користування встановлений статтею 123 Земельного кодексу України.

Згідно приписів частин першої та третьої ст. 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання).

Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Надання у користування земельної ділянки, межі якої встановлені в натурі (на місцевості), без зміни її цільового призначення здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про землеустрій» проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється у разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання) або зміни цільового призначення земельної ділянки.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним ч. 2, ч. 3 ст. 134 цього кодексу, здійснюється в порядку, встановленому ст. 123 цього кодексу.

Згідно ч. 13 ст. 123 Земельного кодексу України підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Виходячи з положень наведених норм, рішення про відмову в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо поділу об'єднання земельної ділянки має містити мотивовані (обґрунтовані) пояснення з посиланням на відповідні положення нормативно-правових актів та технічної документації. Однак, оскаржуване рішення не містить жодного обґрунтування відмови та посилання на нормативно-правові акти.

Посилання відповідача на те, що на час прийняття оспорюваного рішення закон вимагав виготовлення не проекту технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, а проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, спростовуються наступним.

Відповідно до 5 ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. При цьому, частина 6 даної норми визначає, що формування земельних ділянок шляхом поділу та об'єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок.

До того ж рішеннями № 297 від 26.09.2013 року та № 125 від 15.05.2014 року відповідачем надано позивачу дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки.

Не заслуговують на увагу і доводи відповідача, що даний спір є публічно-правовим, оскільки спір виник з господарського договору, і відповідно до положень ст.12 ГПК України підлягає розгляду за правилами цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 3 ст. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Відповідно до п. 10 ст. 59 «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Згідно із ч. 1 ст. 392 Цивільного кодексу України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Відповідно до ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно п. «г» ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно п. 2 роз'яснення президії Вищого арбітражного суду України від 26.01.2000 року № 02-5/35 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів» підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Відтак, оскаржуване рішення 16 сесії 7 скликання Калинівської міської ради № 259 від 17.11.2016 року про відмову ФОП ОСОБА_1 у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельної ділянки не відповідає вимогам наведених норм матеріального права, оскільки не містить обґрунтованих підстав відмови у затвердженні технічної документації, чим порушує гарантоване ст. 82, 128 Земельного кодексу України право позивача в подальшому придбати у власність земельну ділянку, на якій знаходиться її нерухоме майно, для здійснення підприємницької діяльності.

Розглядаючи вимогу позивача про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди № 56 від 07.06.2006 року зареєстрованого 22.12.2008 року за № 25 суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями (ч. 1 ст. 179 Господарського кодексу України).

Згідно з частиною сьомою статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до частини другої статті 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Частиною 1 статті 640 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Відповідно до частини 1 статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках (ч. 2 ст. 181 ГК України).

Як зазначає позивач, з метою підписання додаткової угоди до договору оренди землі № 56 від 07.06.2006 року, позивачем 14.11.2016 вручено відповідачу заяву в додаток до якої додано обґрунтування земельної ділянки площею 0,0280 га , оригінал технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, три примірника додаткової угоди, три примірника акту прийому-передачі та три витяги з Державного земельного кадастру про земельні ділянки.

Матеріали справи не містять, та відповідачем не додано доказів направлення позивачу відповіді на зазначену заяву.

Згідно із частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути визнання права.

Згідно із пунктом "а" частини третьої статті 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав.

У рішенні про спонукання укласти договір - умови, на яких сторони зобов'язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект цього договору, наприклад: "Вважати договір (найменування договору) укладеним на умовах поданого (найменування позивача) проекту цього договору", а в разі необхідності - з викладенням у рішенні умов (пунктів) договору повністю або в певній частині (пункт 9.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України „Про судове рішення від 23.03.2012 № 6).

На підставі викладеного, суд вважає такою, що підлягає задоволенню позовна вимога про визнання додаткової угоди до договору оренди землі № 56 від 07.06.2006 року укладеною в редакції наданій позивачем.

Твердження відповідача про те, що запропонована позивачем редакція додаткової угоди не відповідає вимогам чинного законодавства, а саме у п. 9 при визначені орендної плати за земельну ділянку не враховано індексу споживчих цін за 2016 рік, що використовується для визначення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель не беруться судом до уваги, оскільки положеннями договору оренди землі № 56 від 07.06.2006 року, а саме п. 10 даного Договору, встановлено обчислення розміру орендної плати з урахуванням індексів інфляції.

Розглядаючи вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд зважає на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, правовідносини між позивачем та адвокатом ОСОБА_2 підтверджуються договором про надання правової допомоги від 08.12.2016.

Згідно з предметом договору Адвокат бере на себе зобов'язання щодо надання наступної правової допомоги позивачу - захисту прав і охоронюваних законом інтересів позивача у господарському суді Вінницької області, при необхідності Рівненському апеляційному господарському суді, Вищому господарському суді України по справі про визнання незаконним та скасування рішення 16 сесії 7 скликання Калинівської міської ради від 17.11.2016 року № 259, визнання додаткової угоди до договору оренди № 56 від 07.06.2006 року зареєстрованого 22.12.2008 року за № 25 укладеною.

Відповідно до п. 3.1. Договору позивач сплачує адвокату аванс у розмірі 1500,00 грн. остаточний розмір гонорару, визначається з урахуванням закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» відповідно до мінімальної заробітної плати на час підписання акту виконаних робіт.

У матеріалах справи міститься копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 513, виданого на підставі рішення Вінницької обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 16.10.2006 року № 10 на ім'я ОСОБА_2.

Як зазначено у п. 5 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 14.07.2004р. № 01-8/1270 "Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у 2003р. щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України", судові витрати за участь адвоката у розгляді справи підлягають оплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, а їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. Статтею 44 ГПК передбачено відшкодування зазначених витрат за послуги, надані лише адвокатом, а не будь-яким представником (постанова Верховного суду України від 01.10.2002р. у справі № 30/63).

Окрім того, у п.10 інформаційного листа від 14.12.2007р. №01-8/973 "Про деякі питання практики застосування у вирішенні спорів окремих норм процесуального права" Вищий господарський суд України зазначив, що стаття 44 ГПК передбачає відшкодування як судових витрат сум, що були сплачені стороною за отримання лише послуг адвокатів, а не будь-яких представників.

Зі змісту ст.ст. 13-15 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" вбачається, що адвокатська діяльність здійснюється адвокатом індивідуально (самозайнята особа) та шляхом створення юридичної особи у формі адвокатського бюро та адвокатського об'єднання.

Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно з ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Відповідно до п.1 ст. 33 Правил адвокатської етики гонорар є єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту.

Пунктом 6.3 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 №7 (із змінами і доповненнями) "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" встановлено, що витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

За змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 ГПК у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі. Аналогічну правову позицію викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 6-рп/2013 у справі № 1-4/2013.

При дослідженні судом матеріалів справи встановлено відсутність належних доказів в підтвердження оплати послуг адвоката в розмірі 2080,00 грн. за вказаною справою.

Так, в підтвердження заявлених витрат представником позивача надано акт № П'Є-000001 від 21.02.2017 року здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг) та квитанції від 09.12.2016 року на суму 1500,00 грн. і від 21.02.2017 року на суму 580,00 грн..

При цьому, отримувачем грошових коштів за вказаними квитанціями зазначено ОСОБА_2, а не адвоката ОСОБА_2, як те визначено положеннями Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

За таких обставин, виходячи з приписів наведених вище норм, у суду відсутні правові підстави для задоволення таких витрат.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 33, 34, 36, 43, 44, 49, 82-84, 115 Господарського процесуального кодексу України суд,

ВИРІШИВ :

1. Позов задоволити.

2. Визнати незаконним та скасувати рішення 16 сесії 7 скликання Калінінської міської ради № 259 від 17.11.2016 року.

3. Визнати додаткову угоду до договору оренди № 56 від 07.06.2006 року зареєстрованого 22.12.2008 року за № 25 укладеною в наступній редакції:

ДОДАТКОВА УГОДА

ДО ДОГОВОРУ ЗЕМЛІ № 56 від 07.06.2006р.

зареєстрованого 22.12.2008р. за № 25

м. Калинівка Вінницької області 14.11.2016р.

орендодавець: Калинівська міська ради в особі міського голови Шамалюка Анатолія Васильовича діючого на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» з одного боку та орендар Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 проживаюча у АДРЕСА_1, яка діє на підставі свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця виданого Калинівською районною державною адміністрацією Вінницької області 04.05.2005р. за 56 укладеного 07.06.2006р. наступне:

П. 2 викласти у наступній редакції:

«П.2 В оренду передаються земельні ділянки по АДРЕСА_2, а саме, земельна ділянка:

- кадастровий номер 0,НОМЕР_5 площею 0,0280 га для будівництва і обслуговування будівель торгівлі (обслуговування існуючої будівлі автопавільйону);

- кадастровий номер 0,НОМЕР_4 площею 0,0020 га для будівництва і обслуговування будівель торгівлі (обслуговування автобусної зупинки);

- кадастровий номер 0,НОМЕР_3 площею 0,0100 га для будівництва і обслуговування будівель торгівлі (смуга відчуження автодороги)».

П. 9 викласти у наступній редакції:

«П.9 Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі, а саме, земельна ділянка:

- кадастровий номер 0,НОМЕР_5 площею 0,0280 га для будівництва і обслуговування будівель торгівлі (обслуговування існуючої будівлі автопавільйону) 205,63 грн. Щомісячно, що складає 2467,50 грн. на рік;

- кадастровий номер 0,НОМЕР_4 площею 0,0020 га для будівництва і обслуговування будівель торгівлі (обслуговування автобусної зупинки) 14,69 грн. щомісячно, що складає 176,25 грн. на рік;

- кадастровий номер 0,НОМЕР_3 площею 0,0100 га для будівництва і обслуговування будівель торгівлі (смуга відчуження автодороги) 73,44 грн. щомісячно, що складає 881,25 грн. на рік».

Інші умови договору залишаються незмінними.

Дана угода укладено в трьох примірниках, один для орендаря, один для орендодавця, один для органу державної реєстрації.

РЕКВІЗИТИ СТОРІН

Калинівська міська рада в особі Фізична особа підприємець

міського голови ОСОБА_1

Шамалюка Анатолія Васильовича проживаюча у АДРЕСА_1, яка діє на підставі

«Про місцеве самоврядування в Україні» свідоцтва про державну реєстрацію

22400, Вінницька область, м. Калинівка, фізичної особи підприємця виданого

вул. В. Несторчука, 47, Калинівською районною державною

ідентифікаційний номер 04326106 адміністрацією Вінницької області

04.05.2005р. за № 0000522

ідентифікаційний номер НОМЕР_1

ПІДПИСИ СТОРІН

Орендодавець: Орендар:

___________________ ___________________

м.п. міський голова Шамалюк А.В. ФОП ОСОБА_1

4. Стягнути з Калинівської міської ради (вул. В. Нестерчука, 47, м. Калинівка, Вінницька область, 22400, ) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 2 756 (дві тисячі сімсот п'ятдесят шість) грн. 00 коп. - витрат зі сплати судового збору.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 24 лютого 2017 р.

Суддя Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи