Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "14" лютого 2017 р. Справа № 906/1317/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Сікорської Н.А.

за участю представника позивача: ОСОБА_1 - дов. б/н від 03.01.2017

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариста з обмеженою відповідальністю "Ілатанмед"

до Новоград-Волинської районної державної адміністрації

про стягнення 656980,68 грн.

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 656980,68 грн., з яких 604170,00 грн. - інфляційні; 52810,68 грн. - 3 відсотки річних.

Ухвалою господарського суду від 29.12.2016 порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 31.01.2017.

Ухвалою від 31.01.2017 суд відклав розгляд справи на 14.02.2017.

09.02.2017 на адресу господарського суду Житомирської області від відповідача надійшли письмові заперечення на позовні вимоги, відповідно до яких відповідач просить відмовити в задоволені позову (а.с.46-48).

Відповідач повноважного представника в судове засідання не направив.

14.02.2017 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю забезпечити участь в судовому засіданні представника відповідача. (а.с. 61).

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Разом з тим, заперечив проти клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, суд дійшов висновку про відхилення останнього з огляду на наступне.

Обгрунтовуючи підставу для відкладення розгляду справи, відповідач зазначив, що завідувач юридичного сектору, яка уповноважена представляти інтереси відповідача, не має змоги прийняти участь у справі, оскільки 14.02.2017 буде задіяна на засіданні постійної комісії Новоград-Волинської районної ради з питань бюджету, соціально-економічного розвитку, комунальної власності, транспорту та зв'язку по розгляду та вирішенню юридичних питань пов'язаних з передачею райдержадміністрацією комунального майна в Чижівську та Городницьку об'єднані територіальні громади.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 28 ГПК України справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника. Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації.

Як вказано у п.3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32-34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Відтак, безпосередня відсутність в судовому засіданні представника відповідача у зв'язку із перебуванням останнього на засіданні постійно діючої комісії Новоград-Волинської РДА не може слугувати підставою для відкладення справи з врахуванням наведених вище законодавчих приписів, оскільки вказана обставина не свідчить про неможливість забезпечення відповідачу явки в судове засідання іншого уповноваженого представника.

В судовому засіданні оглядались матеріали справи № 906/472/15 за позовом ТОВ "Ілатанмед" до Новоград - Волинської районної державної адміністрації про стягнення 1878345,07 грн.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 13.07.2015 у справі № 906/472/15 з Новоград-Волинської районної державної адміністрації стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ілатанмед" 900,82 грн. 3 % річних та 27418,02 грн. судового збору.

Відповідно до ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Так, рішеннями господарського суду Житомирської області від 13.07.2015 у справі № 906/472/15 встановлено що 14 листопада 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ілатанмед" (постачальник, позивач) та Новоград-Волинською районною державною адміністрацією Житомирської області (замовник, відповідач) укладено договір № 1т, відповідно до якого позивач зобов'язався у 2013 році поставити відповідачу товар, зазначений у Специфікації, і є невід'ємною частиною цього договору, а відповідач зобов'язався прийняти та оплатити його.

Відповідно до Специфікації (Додаток № 1 до Договору) позивач зобов'язався поставити відповідачу кабінет діагностичний рухомий "КРАС" ТУ У 26.6-3:2012 вартістю 1 370 000 гривень.

Згідно п. 4.1 договору оплата за товар, який надано постачальником, проводиться за фактом поставки протягом 10 календарних днів, у разі наявності та в межах відповідних бюджетних асигнувань.

Вищенаведеним рішеннями суду також встановлено, що Новоград-Волинська районна державна адміністрація Житомирської області за придбаний у позивача товар розрахувалась лише 14.04.2015, тобто рішенням суду встановлено факт неналежного виконання Новоград-Волинською районною державною адміністрацією Житомирської зобов'язання щодо проведення розрахунків за отриманий товар згідно договору № 1т від 14.11.2013.

Крім того, позивачем на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України, за порушення грошового зобов'язання заявлено (з урахуванням заяв про зменшення позовних вимог) до стягнення 900,82 грн. 3 % річних за період з 24.12.2013 по 31.12.2013. Позовні вимоги в цій частині задоволені судом у повному обсязі.

З огляду на те, що відповідачем умови Договору щодо оплати отриманого товару виконані несвоєчасно, а виконані вже під час розгляду справи № 906/472/15, предметом спору якої було, в тому числі, стягнення основного боргу за договором № 1т від 14.11.2013, посилаючись на ст. 625 ЦК України, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 604170,00 грн. інфляційних за період з січня по березень 2014 року та 52810,68 грн. 3% річних за період з 01.01.2014 по 14.04.2014р.

Відповідач, заперечуючи проти позову вказує, що підставою для несвоєчасного розрахунку за товар гідно договору № 1т від 14.11.2013 стала відсутність субвенції з державного бюджету у 2013 році.

Вказує, що внаслідок непогашеної заборгованості за договором № 1т від 14.11.2013 року TOB „Ілатанмед" у 2015 році звернулось з позовною заявою до Новоград-Волинської райдержадміністрації про стягнення 1878345 гривень 07 коп. В загальну суму позовної заяви були включені: основна сума боргу у розмірі 1 370 000 гривень, втрати від інфляції у розмірі 456210,00 грн. та три проценти річних від простроченої суми у розмірі 52135,07 грн.

З метою врегулювання господарського спору у справі № 906/472/15 за взаємною домовленістю сторін, було узгоджено, що у разі погашення райдержадміністрацією основної суми боргу в сумі 1370000,00 грн. до 20 квітня 2015 року TOB „Ілатанмед" зобов'язується відмовитись від позовних вимог в частині відшкодування втрат від інфляції за весь період прострочення та сплати трьох процентів річних від простроченої суми за 2014-2015 роки. Вищевказане підтверджується гарантійним листом TOB „Ілатанмед" від 15 квітня 2015 року за вих. № 40.

Вказує, що відповідачем було виконано умови домовленості та перераховано кошти у розмірі 1370000,00грн, що підтверджується платіжним дорученням від 14 квітня 2015 року (платіж проведено Новоград-Волинським управлінням Державної казначейської служби 15 квітня 2015 року).

В ході вирішення спору у справі № 906/472/15 позивач зменшив розмір позовних вимог та просив стягнути з відповідача лише 900,82 грн. 3% річних. Позов у справі в цій частині було задоволено .

Відповідач вважає, що спір між сторонами було врегульовано відповідно до чинного законодавства України.

На думку відповідача, повторне звернення з позовом до суду TOB „Ілатанмед" є безпідставним, необґрунтованим та таким, що суперечить чинному законодавству, зокрема пункту 2 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки спір вже розглядався в іншому судовому провадженні між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же умов, що є підставою для припинення провадження у справі.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши пояснення представника позивача, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Це положення кореспондується зі ст.193 ГК України, згідно якої суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вже зазначалось вище, у справі № 906/472/15 було встановлено факт неналежного виконання Новоград-Волинською районною державною адміністрацією (відповідачем) зобов'язання щодо проведення розрахунків за отриманий товар згідно договору № 1т від 14.11.2013 в сумі 1370000,00грн.

Відповідачем в порушення умов договору оплату товару було здійснено лише 15.04.2014, в той час як за умовами п. 4.1 договору відповідач зобов'язаний був оплатити товар протягом 10 календарних днів з дати поставки, тобто до 24.12.2013.

Приписами ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, позивачем правомірно заявлено до стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційні нарахування.

Згідно розрахунку позивача (а.с.10) вбачається, що 3% річних нараховано за період з 01.01.2014 по 14.04.2015 на суму боргу 1370000,00 грн., що складає 52810,68грн.

Перевіривши розрахунок 3% річних суд встановив, що він є арифметично правильним, вимога про стягнення 3 % річних є обґрунтованою, заявленою у відповідності до умов договору та чинного законодавства, відтак підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача інфляційних нарахувань, суд встановив, що останні заявлені за період з січня 2014 року по березень 2015 року на суму заборгованості 1370000,00грн., які складають 604170,00 грн.

Перевіривши розрахунок інфляційних, суд встановив, що позивачем допущено помилку при визначенні сукупного індексу інфляції за 2014 рік, що призвело до завищення розміру інфляційних.

Таким чином, суд здійснив власний розрахунок інфляційних за заявлений позивачем період, які складають 603753,17грн. Відтак вимога про стягнення з відповідача інфляційних є правомірною і такою, що підлягає задоволенню в сумі 603753,17 грн.

В частині стягнення 416,83 грн. інфляційних (604170,00 грн. - 603753,17 грн.) суд відмовляє за безпідставністю позовних вимог.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Разом з тим, суд не погоджується із запереченнями відповідача щодо того, що спір між сторонами врегульовано в процесі вирішення спору у справі № 906/472/15, оскільки позивачем в процесі розгляду справи № 906/472/15 було подано клопотання про зменшення розміру позовних вимог на суму втрат від інфляції за увесь період прострочення та трьох відсотків річних від простроченої суми за 2014-2015, тому на думку відповідача, провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 2 ч.1 ст. 80 ГПК України з наступних підстав.

Так, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Згідно з приписами п. 4.5. постанови Пленуму Вищого господарського суду України 26.12.2011 № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції припинення провадження у справі на підставі пункту 2 частини другої статті 80 ГПК можливе за умов, якщо рішення господарського суду або іншого органу, який вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, набрало законної сили, не змінено і не скасовано у відповідній частині в передбаченому законом порядку. За відсутності таких умов заінтересована особа вправі звернутися з позовом до господарського суду на загальних підставах.

Зі змісту рішення господарського суду Житомирської області від 13.07.2016 у справі № 906/472/15 вбачається, що позивачем 13.07.2016 було подано клопотання про зменшення розміру позовних вимог на суму втрат від інфляції за увесь період прострочення та трьох відсотків річних від простроченої суми за 2014-2015. Клопотання судом було прийнято до розгляду і спір вирішено в межах зменшених позовних вимог.

Отже, у справі № 906/472/15 суд не вирішував спір між сторонами щодо стягнення інфляційних та 3% річних за заявлений позивачем період у даній справі.

Водночас, суд зауважує, що приписами ст. 22 ГПК України передбачено право позивача зменшити розмір позовних вимог. Однак, зменшення розміру позовних вимог не несе за собою наслідків відмови позивача від позову та не позбавляє позивача права звернутись до суду з позовом повторно.

Крім того, не є підставою для відмови в позові щодо стягнення 3 % річних та інфляційних й посилання відповідача на факт порушення зобов'язання за договором з підстав відсутності бюджетних асинувань на оплату товару за договором № 1т від 14.11.2013 у 2013 році з огляду на наступне.

Частиною першою статті 96 ЦК України визначено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобовязаннями.

Статтями 525, 526 ЦК і статтею 193 ГК встановлено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною ч ст. 218 ГК України встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18 жовтня 2005 року зазначено, що відсутність бюджетних коштів передбачених у видатках Державного бюджету України не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобовязання.

Враховуючи викладені обставини, позовні вимоги є обґрунтованими, заявленими відповідно до вимог чинного законодавства та підлягають частковому задоволенню в сумі 656563,85 грн., з яких 52810,68 грн.3% річних, 603753,17 грн. інфляційних.

В частині стягнення 416,83 грн. інфляційних суд відмовляє за безпідставністю позовних вимог.

Судові витрати по сплаті судового збору на підставі ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Новоград-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області (117010, Житомирська область, м. Новоград-Волинський, вул. Шевченка,16, )

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю " Ілатанмед" (03187, м.Київ, пр. Академіка Глушкова,40, корп. 5, оф. 716, )

- 52810,68 грн.3% річних;

- 603753,17 грн. інфляційних;

- 9848,47 грн. судового збору

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 16.02.17

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1- в справу

2- позивачу (згідно заяви) (рек. з повід.)

3- відповідачу (рек. з повід.)