ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2017 року Справа № 924/834/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Рогач Л.І., - головуючого, доповідача
Алєєвої І.В., Дроботової Т.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватної фірми "Спільна справа"
на постановуРівненського апеляційного господарського суду від 16.11.2016
за заявоюфізичної особи-підприємця ОСОБА_4
про скасування рішеннятретейського суду від 11.05.2016 у справі №11-03/16
у справі№ 924/834/16 Господарського суду Хмельницької області
за позовомПриватної фірми "Спільна справа"
дофізичної особи -підприємця ОСОБА_4
простягнення заборгованості

за участю представників:
позивачаЧагін С.М. - предст. дов. від 08.02.2017
відповідачане з'явився

ВСТАНОВИВ:

02.09.2016 фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернулась до Господарського суду Хмельницької області із заявою про скасування рішення третейського суду для вирішення конкретного спору (ad hoc) від 11 травня 2016 року у справі № 11-03/16 за позовом приватної фірми "Спільна справа" до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення заборгованості в загальній сумі 79656,98 грн. Обґрунтовуючи заяву приписами статті 122-5 Господарського процесуального кодексу України, статтею 14 Закону України "Про третейські суди", статей 3, 15 Цивільного кодексу України, фізична особа-підприємець ОСОБА_4 вказала про порушення оскаржуваним рішенням гарантованого конституційного права на ефективний судовий захист, оскільки склад третейського суду, який був визначений одноособово лише позивачем, не відповідав вимогам закону, під час розгляду справи третейський суд порушив принцип рівності усіх учасників судового процесу, прийнявши за доказ факту поставки продукції єдину додану до позовної заяви накладну, а у судовому засіданні прийняв інші письмові докази (накладні), які не додавалися до позовної заяви, відтак, відповідач був позбавлений можливості ознайомитися з цими документами та надати свої заперечення, при цьому суд відхилив клопотання про відкладення третейського розгляду.

Приватне підприємство "Спільна справа" надало заперечення, пояснивши, що формування складу третейського суду відбулося відповідно до укладеної сторонами третейської угоди, що відповідає приписам статті 14 та частини другої статті 17 Закону України "Про третейські суди"; під час третейського розгляду справи ОСОБА_4 не заявляла про відвід третейського судді чи про відсутність у нього необхідної компетенції.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 03.10.2016 (суддя Музика М.В.) заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 задоволено, рішення третейського суду для вирішення конкретного спору (ad hoc) від 11.05.2016 у справі № 11-03/16 скасовано, стягнуто з приватної фірми "Спільна справа" витрати судового збору.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 16.11.2016 (судді Василишин А.Р. - головуючий, Бучинська Г.Б., Філіпова Т.Л.) ухвалу господарського залишено без змін з мотивів її законності та обґрунтованості.

Не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій, Приватна фірма "Спільна справа" подала до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить скасувати вищевказані ухвалу та постанову, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні заяви відповідача. Касаційну скаргу мотивовано доводами про порушення господарськими судами норм матеріального та процесуального права, а саме: суди, не врахувавши положення статті 12 Закону України "Про третейські суди", статті 16 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж", дійшли необґрунтованого висновку щодо припинення третейської угоди одночасно з припиненням договору, в якому було викладено третейське застереження, суди не врахували, що недійсність окремих положень договору, що містить третейське застереження не тягне за собою недійсність такого третейського застереження, а умови договору не містять обмеження в часі щодо звернення до третейського суду.

Позивач підтримав доводи касаційної скарги у судовому засіданні, додавши, що невиконані зобов'язання сторін не припиняються з припиненням дії договору, відтак і третейське застереження, відповідно до поширеної практики судів не обмежене в часі дією договору.

Відповідач не скористався процесуальним правом на участь у судовому засіданні касаційної інстанції свого представника, разом з тим у відзиві заперечив доводи касаційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, присутнього у судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судовому рішенні, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Суди попередніх інстанцій встановили, що 04.01.2010 Приватне підприємство "Спільна справа" (постачальник) та фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (покупець) уклали договір поставки № 957/2010 (надалі - Договір), за умовами якого постачальник на окремі замовлення покупця постачає, а покупець отримує у власність певні партії товарів, асортимент, якість, кількість та ціни яких визначаються у кожному конкретному випадку з урахуванням розцінок постачальника, що можуть коригуватися за домовленістю сторін.

У пункті 7.2 Договору сторони узгодили, що спір між ними за позовом постачальника щодо порушення зобов'язань покупцем, які стосуються оплати товарів чи повернення тари (у тому числі подібної), відповідальності за такі порушення, а також порушень покупцем пункту 8.1 цього Договору може бути переданий постачальником на розгляд до третейського суду (ad hoc) або до будь-якого постійно діючого третейського суду у будь-який час. Пунктом 7.3 Договору визначено, що у третейському суді (ad hoc) зазначений спір розглядається третейським суддею одноособово. Кандидатура третейського судді може визначатися постачальником, і, за умови відповідності статтям 18-19 Закону України „Про третейські суди", така кандидатура вважається погодженою, і такою, що має необхідні для вирішення спору знання, досвід, ділові та моральні якості.

В силу дії пунктів 8.8 та 8.9 Договору він набуває чинності з моменту його підписання представниками сторін і діє до кінця року. Якщо за 30 днів до закінчення строку дії договору ні одна зі сторін не повідомила про розірвання договору, він продовжує свою дію на той самий строк і на тих самих умовах. Договір є чинним до того моменту, доки будь-яка із сторін не висловить намірів щодо його розірвання. При цьому кожна із сторін може ініціювати припинення дії даного Договору, як визначено пунктом 8.10, за умови попередження другої сторони не пізніше, як за 14 днів. Договір підписаний сторонами та скріплений печаткою постачальника.

В зв'язку із неналежним виконанням покупцем своїх зобов'язань, постачальник надіслав йому повідомлення № 167 від 10.09.2013 про розірвання Договору за власною ініціативою, отримане покупцем 14.09.2013 (дані поштового повідомлення про вручення поштового відправлення) та звернувся до третейського суду для вирішення конкретного спору із позовною заявою № 40 від 22.02.2016 про стягнення з покупця 78953,38 грн заборгованості.

Рішенням третейського суду для вирішення конкретного спору (ad hoc) від 11.05.2016 у справі № 11-03/16 задоволено вимоги Приватної фірми "Спільна справа" та стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь Приватної фірми "Спільна справа" 79656,98 грн заборгованості та витрат, пов'язаних із вирішенням спору.

Скасовуючи рішення третейського суду місцевий господарський суд дійшов висновку, що на час звернення позивача із заявою до третейського суду не існувало правових підстав її розгляду третейським судом, тобто, третейської угоди в розумінні статті 12 Закону України "Про третейські суди", у зв'язку із розірванням договору, в якому містилося третейське застереження, відтак, прийняте третейським судом рішення підлягає скасуванню, як прийняте у спорі, не передбаченому третейською угодою, відповідно до вимог статті 51 Закону України "Про третейські суди".

Переглядаючи справу за приписами статті 101 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції погодився з висновками місцевого господарського суду та вказав, що в матеріалах справи відсутні докази укладення між сторонами діючої третейської угоди на момент подання до третейського суду позовної заяви позивачем, а у зв'язку з припиненням дії основного договору припинилася дія третейського застереження.

Судова колегія зазначає, що відповідно до частини першої статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (в тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до частини другої статті 12 Господарського процесуального кодексу України підвідомчий господарським судам спір може бути передано сторонами на вирішення третейського суду, крім спорів про визнання недійсними актів, а також спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних зі задоволенням державних потреб, спорів, передбачених пунктом 4 частини першої цієї статті, та інших спорів, передбачених законом.

За статтею 12 Закону України "Про третейські суди" третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається як невід'ємна частина третейської угоди. За будь-яких обставин у разі суперечності третейської угоди регламенту третейського суду застосовуються положення регламенту. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди. Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору. У разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною. Недійсність окремих положень договору, контракту, що містить третейське застереження, не тягне за собою недійсність такого третейського застереження. Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.

Третейське застереження має автономний характер від положень договору, контракту, що містить третейське застереження, а предметом третейської угоди може бути не лише спір, який існує на момент укладення такої угоди, а й будь-які інші спори, які виникатимуть між сторонами договору в майбутньому та передбачені третейською угодою.

Правові наслідки розірвання договору, передбачені статтею 653 Цивільного кодексу України, не позбавляють сторони розірваного договору можливості застосовувати його положення до зобовязань, які виникли під час дії цього договору та продовжують існувати в майбутньому, вимагати розрахунків за поставлену продукцію за розірваним договором, застосовувати положення про відповідальність, передбачену договором, як і положення про узгоджений сторонами порядок розгляду спорів, які виникають щодо виконання умов договору тощо.

Відповідно до частин першої та другої статті 51 Закону України "Про третейські суди" рішення третейського суду є остаточним і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим Законом. Рішення третейського суду може бути оскаржене сторонами, третіми особами, а також особами, які не брали участь у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки у випадках, передбачених цим Законом, до компетентного суду відповідно до встановлених законом підвідомчості та підсудності справ.

Частинами першою та другою статті 122-5 Господарського процесуального кодексу України передбачено підстави для скасування рішення третейського суду, а саме, рішення третейського суду може бути скасовано лише у випадках, передбачених цією статтею. Рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо:1) справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; 3) третейську угоду визнано судом недійсною; 4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; 5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

У даному випадку місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку щодо припинення дії третейського застереження разом з припиненням дії основного договору та не перевірив відповідність третейської угоди правилам, встановленим статтею 12 Закону України "Про третейські суди", обмежившись спростуванням рішення третейського суду, та дійшов передчасного і необґрунтованого висновку за наслідками розгляду заяви про скасування рішення третейського суду.

Суд апеляційної інстанції вказаний недолік під час апеляційного перегляду також не усунув.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Перевіривши у відповідності до частини 2 статті 111 5 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у постанові апеляційного та ухвалі місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що господарські суди не розглянули в порядку статей 43, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України всебічно, повно та об'єктивно в судовому процесі всі необхідні обставини справи в їх сукупності, а, відтак, їх висновки за наслідками розгляду заяви не можна визнати законними та обґрунтованими.

Разом з тим, суд, розглянувши подану касаційну скаргу, позбавлений можливості самостійно перевірити та встановити наявність чи відсутність тих обставин, якими вмотивовано заяву про скасування рішення третейського суду, та їх відповідність законодавчо встановленим підставам.

З огляду на межі повноважень касаційної інстанції, визначені статтею 1117 Господарського процесуального кодексу України, постанову апеляційної інстанції та ухвалу господарського суду слід скасувати, а скаргу з матеріалами направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Під час нового розгляду господарському суду слід врахувати вищенаведене, та розглянути заяву у відповідності до вимог чинного законодавства.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1115, 1117, пунктом 3 частини першої статті 1119, 11111, 11112, статтею 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватної фірми "Спільна справа" задовольнити частково.

Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 16.11.2016 у справі № 924/834/16 Господарського суду Хмельницької області та ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 03.10.2016 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до Господарського суду Хмельницької області.

Головуючий Л. Рогач

Судді І. Алєєва

Т. Дроботова