КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" лютого 2017 р. Справа№ 910/19874/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Тарасенко К.В.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 07.02.2017 року,

розглянувши апеляційні скарги публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» та товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» на рішення господарського суду міста Києва від 30.11.2016 року

по справі № 910/19874/16 (суддя: Андреїшина І.О.)

за позовом публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування»

до товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз»

про стягнення 39 428,28 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 30.11.2016 року у справі №910/19874/16 позов задоволено частково. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» на користь публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» 3 424 грн. 48 коп. 3% річних та 119 грн. 61 коп. витрат по сплаті судового збору. У решті позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач - публічне акціонерне товариство «Укргазвидобування» звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення господарського суду міста Києва від 30.11.2016 року у справі №910/19874/16 та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» у справі № 910/19874/16 на рішення господарського суду міста Києва від 30.11.2016 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. (суддя-доповідач), судді: Іоннікова І.А., Тарасенко К.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.12.2016 порушено апеляційне провадження за скаргою публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування», розгляд справи № 910/19874/16 призначено на 07.02.2017 у визначено складі суду.

Також не погодившись з прийнятим рішенням, до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз», який в своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 30.11.2016 у справі № 910/19874/16 в частині задоволення позовних вимог та постановити нове рішення суду, яким в задоволенні позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача 3% річних у сумі 3 424,48 грн. відмовити.

Відповідно до протоколу передачі апеляційної скарги раніше визначеному складу суду, апеляційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» передана на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. (суддя-доповідач), судді: Іоннікова І.А., Тарасенко К.В.

Проте, у зв'язку з перебуванням судді Тарасенко К.В., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці, вирішити питання щодо прийняття чи повернення апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» у визначеному складі суду було неможливо, тому протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів вказану апеляційну скаргу по справі № 910/19874/16 було передано на розгляд колегії суддів: головуючий суддя - Тищенко О.В. (суддя-доповідач), судді: Іоннікова І.А., Яковлєв М.Л. та ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.12.2016 призначено до розгляду на 07.02.2017.

При цьому, протоколом передачі апеляційної скарги раніше визначеному складу суду від 06.02.2017 року, апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» у справі № 910/19874/16 на рішення господарського суду міста Києва від 30.11.2016 передано раніше визначеному складу суду: головуючий суддя - Тищенко О.В. (суддя-доповідач), судді: Іоннікова І.А., Тарасенко К.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.02.2017 року у складі колегії суддів: головуючого судді Тищенко О.В, суддів: Тарасенко К.В., Іоннікової І.А. справу №910/19874/16 прийнято до провадження, а апеляційні скарги ПАТ «Укргазвидобування» та ТОВ «Карпатигаз» до спільного розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Укргазвидобування» вважає подану апеляційну скаргу ТОВ «Карпатигаз» безпідставною та необґрунтованою, рішення суду першої інстанції щодо стягнення 3% річних у сумі 3 424,48 грн. законним та обґрунтованим.

При цьому, у судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ПАТ «Укргазвидобування» надав суду свої пояснення по справі в яких, свою апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі на підставі доводів зазначених у ній та просив суд скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції змінити та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Щодо поданої апеляційної скарги ТОВ «Карпатигаз» заперечив та просив суд відмовити у її задоволенні.

Представник ТОВ «Карпатигаз» у судовому засіданні також надав суду свої пояснення по справі в яких, заперечив проти задоволення апеляційної скарги ПАТ «Укргазвидобування» та просив свою апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення господарського суду міста Києва від 30.11.2016 у справі № 910/19874/16 в частині задоволених позовних вимог та постановити нове рішення суду, яким в задоволенні позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача 3% річних у сумі 3 424,48 грн. відмовити.

Також, у судовому засіданні 07.02.2017 року представник відповідача просив витребувати у позивача порядок ведення договірної роботи, що є внутрішнім документом ПАТ «Укргазвидобування» для встановлення фактичної дати підписання спірного договору.

Заслухавши пояснення представника ПАТ «Укргазвидобування», який заперечив проти задоволення клопотання про витребування додаткових доказів по справі, судова колегія відмовляє в його задоволенні, оскільки, таке клопотання відповідачем не заявлялось під час розгляду справи у суді першої інстанції та не було предметом розгляду. До того ж, представник відповідача не надав докази того, що він звертався до позивача з відповідним клопотанням та йому було відмовлено.

При цьому, колегія суддів вважає, що порядок ведення договірної роботи, який відповідач просить витребувати у позивача не може підтвердити чи спростувати фактичну дату підписання спірного договору та додаткових угод до нього. Як вбачається із спірного договору, він підписаний сторонами саме 23.06.2016 року, а не 25.07.2016 року як помилково вважає відповідач.

Згідно статті 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, що з'явились у судове засідання, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

23.06.2016 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» (далі - покупець), яке виступило як оператор спільної діяльності між ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України», компанією Місен Ентерпрайзіс АБ та ТОВ «Карпатигаз» за договором спільної діяльності №3 від 10.06.2006 року, з однієї сторони, та публічним акціонерним товариством «Укргазвидобування» (далі - продавець), укладено договір купівлі-продажу реєстраційний номер 732/16 (далі - договір).

Відповідно до п.1.1 договору, для здійснення оператором спільної діяльності, в межах виконання проектів спільної діяльності, робіт з капітального ремонту свердловини, що визначені як об'єкти спільної діяльності за договором №3 про спільну діяльність без утворення юридичної особи від 10.06.2002, продавець передав, а покупець прийняв насосно-компресорні труби (надалі - товар) у власність.

Згідно з п. 1.2 договору, кількість, асортимент товару та його приймання-передачі визнаються в додатках до договору, що є його невід'ємними частинами.

Відповідно до п. 3.1 договору, датою приймання-передачі товару є відповідна дата, вказана в додатках до нього.

Згідно з п.3.2 договору, даний договір та додатки до нього є первинними документами в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» та є достатніми для відображення господарських операцій з товаром в бухгалтерському обліку та фінансовій звітності сторін.

Відповідно до п. 4.3 договору, за невиконання або неналежне виконання своїх обов'язків за даним договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

З матеріалів справи також вбачається, що до договору 23.06.2016 року сторони підписали додаток №1, за яким сторони визнали вартість товару в розмірі 437 725,43 (вартість товару, спущеного в свердловину №103-біс Новотроїцького родовища). Також було встановлено, що покупець здійснює оплату протягом 20 банківських днів з дати підписання сторонами даного додатку.

За додатком до договору від 23.06.2016 року за № 2, вартість товару склала також 634 255,27 грн. (вартість товару, спущеного в свердловину №42 Солохівського родовища). Оплата - протягом 20 банківських днів з дати підписання цього додатку.

Згідно з додатком до договору від 23.06.2016 року за №3, вартість товару склала 244 381,63 грн. (вартість товару, спущеного в свердловину №90 Тимофіївського родовища). Оплата - протягом 20 банківських днів з дати підписання цього додатку.

Згідно з додатком до договору від 23.06.2016 року за №4, вартість товару склала 591 375,62 грн. (вартість товару, спущеного в свердловину №52 Матвіївського родовища). Оплата - протягом 20 банківських днів з дати підписання цього додатку.

Згідно з додатком до договору від 23.06.2016 року за №5, вартість товару склала 817 466,74 грн. (вартість товару, спущеного в свердловину №99 Котелевського родовища). Оплата - протягом 20 банківських днів з дати підписання цього додатку.

Всього продавцем було передано покупцю товар на загальну суму 2 825 204,69 грн.

Як зазначив позивач, у відповідності до договору розрахунок повинен був бути проведений до 22.07.2016 року. Однак на день подачі позову до суду розрахунок проведений не був. Лише 01.08.2016 на адресу ПАТ «Укргазвидобування» надійшла заява від ТОВ «Карпатигаз» за № 01/08-4 про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 2 066 508,48 грн. Така заява покупця була прийнята продавцем і зустрічні вимоги були зараховані. Борг покупця скоротився до 758 696,21 грн. (2 825 204,69 - 2 066 508,48).

Також на адресу продавця від покупця 30.08.2016 року надійшла заява про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 758 696,21 грн., яка була продавцем зарахована. Таким чином, основний борг покупця було погашено повністю.

Такі дії відповідача по несвоєчасному виконанню своїх зобов'язань позивач вважає порушенням п. 4.3 договору, та за невиконання або неналежне виконання своїх обов'язків за даним договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Враховуючи наведене, ПАТ «Укргазвидобування» звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ «Карпатигаз» про стягнення 36 003,80 грн. пені та 3 424,48 грн. 3% річних, у зв'язку з неналежним виконанням договору купівлі-продажу №732/16 від 23.06.2016 року.

Як зазначалося вище, рішенням господарського суду міста Києва від 30.11.2016 року у справі № 910/19874/16 позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Карпатигаз» на користь ПАТ «Укргазвидобування» 3 424 грн. 48 коп. 3% річних та 119 грн. 61 коп. витрат по сплаті судового збору. У решті позову відмовлено.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Пункт 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Частиною 7 статті 179 ГК України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів. Згідно п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

У відповідності до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції на виконання умов укладеного між сторонами договору, позивачем було передано відповідачу товар на загальну суму 2 825 204,69 грн. У відповідності до договору розрахунок повинен був бути проведений до 22.07.2016 року. Однак 22.07.2016 року відповідачем розрахунок проведений не був та лише 01.08.2016 року на адресу ПАТ «Укргазвидобування» надійшла заява від ТОВ «Карпатигаз» за № 01/08-4 про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 2 066 508,48 грн. Така заява покупця була прийнята продавцем і зустрічні вимоги були зараховані. Борг покупця скоротився до 758 696,21 грн. (2 825 204,69 - 2 066 508,48).

Також на адресу позивача від відповідача 30.08.2016 року надійшла заява про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 758 696,21 грн., яка була позивачем зарахована. Таким чином, основний борг відповідача було погашено повністю.

Отже, відповідач свої зобов'язання виконав з порушенням строку, оплату за договором проведено із затримкою.

Позивач зазначив, що такі дії відповідача по несвоєчасному виконанню своїх зобов'язань є порушенням п. 4.3 договору та у відповідності до якого, за невиконання або неналежне виконання своїх обов'язків за даним договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

За таких обставин ПАТ «Укргазвидобування» просило стягнути з ТОВ «Карпатигаз» 39 428,28 грн. у зв'язку з неналежним виконанням договору з яких, 36 003,80 грн. пені та 3 424,48 грн. 3% річних.

Так, що стосується стягнення з відповідача 36 003,80 грн. пені за порушення договірних зобов'язань, посилаючись на пункт п. 4.3 договору судова колегія зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 216, ч.2 ст. 217 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення в сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договорами.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Таким чином, як вірно вказав суд першої інстанції для застосування до боржника відповідальності у вигляді стягнення пені, вона має бути передбачена законом або договором.

Як вбачається з пункту 4.3 договору сторони домовились, що за невиконання або неналежне виконання обов'язків за договором сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства. При цьому, як вірно зазначив суд першої інстанції вказаним пунктом договору сторони не визначили пеню як санкцію за неналежне виконання умов договору, зокрема за порушення відповідачем зобов'язань, оскільки така умова про застосування неустойки у певно визначеному розмірі в договорі відсутня.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що підстави для застосування позивачем у даному спорі Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», яким встановлено лише межі максимального розміру пені, яка може бути передбачена у договорі і застосовується до боржника, що прострочив виконання грошового зобов'язання, - відсутні. Слід звернути увагу, що зазначений Закон не передбачає відповідальність боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, у вигляді сплати пені і не встановлює певний розмір пені за порушення цього зобов'язання, а лише встановлює максимальний розмір ставки, за якою цю пеню можливо вирахувати.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову позивачу у стягненні з відповідача 36 003,80 грн. пені, у зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за договором.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, частина 1 статті 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила статті 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов'язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов'язання.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Так, здійснивши перевірку розрахунку 3% річних, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає його арифметично вірним та обґрунтованим, а тому, як вірно вказав суд першої інстанції, відповідач за порушення зобов'язань за договором має сплатити 3 424,48 грн. 3 % річних.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції правомірно задовольнив позов частково та стягнув з відповідача на користь позивача 3 424,48 грн. 3 % річних. У решті позову відмовив.

Щодо доводів ТОВ «Карпатигаз» про те, що відповідачем не було порушено зобов'язань за спірним договором та стягнення з нього 3% річних є необґрунтованим, оскільки на думку відповідача, договір між сторонами було укладено саме 25.07.2016 року, а не 23.06.2016 року, судова колегія вважає необґрунтованим, виходячи з наступного.

Як вбачається з п. 5.1 договору сторони погодили між собою, що договір набирає чинності з моменту його підписання. Іншого в договорі сторонами не зазначено. Крім того, сторонами не було погоджено в договорі, що останній (договір) має проходити візування структурним підрозділом позивача, та після того договір вступає в дію. Судом встановлено, що спірний договір підписаний сторонами саме 23.06.2016 року, а не 25.07.2016 року як помилково вважає відповідач. Колегія суддів звертає увагу на те, що всі додатки до договору, а саме №№ 1, 2, 3, 4, 5 підписані сторонами з посиланням саме на договір від 23.06.2016 року.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення викладені у апеляційних скаргах ПАТ «Укргазвидобування» та ТОВ «Карпатигаз» на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 30.11.2016 року, прийняте після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв'язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що відповідає нормам закону.

Відповідно до ст. 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; 3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково; 4) змінити рішення.

Таким чином, в задоволенні апеляційних скарг ПАТ «Укргазвидобування» та ТОВ «Карпатигаз» слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду міста Києва від 30.11.2016 року залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Враховуючи наведене вище та керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» на рішення господарського суду міста Києва від 30.11.2016 року у справі № 910/19874/16 залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» на рішення господарського суду міста Києва від 30.11.2016 року у справі № 910/19874/16 залишити без задоволення.

3. Рішення господарського суду міста Києва від 30.11.2016 року у справі № 910/19874/16 залишити без змін.

4. Матеріали справи № 910/19874/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена впродовж двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді І.А. Іоннікова

К.В. Тарасенко