КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" лютого 2017 р. Справа№ 911/3189/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Отрюха Б.В.

Разіної Т.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Грищенко О.М. - представник

від відповідача-1: не з'явився

від відповідача-2: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО - ТАЙС"

на рішення

Господарського суду Київської області

від 01.12.2016р.

у справі № 911/3189/16 ( суддя С.І. Чонгова)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО - ТАЙС"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПК "Трейдсервісгруп", Приватного підприємця ОСОБА_3

про стягнення 13 815, 47 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко - Тайс" звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПК Трейдсервісгруп", Приватного підприємця ОСОБА_3 про солідарне стягнення із ПП ОСОБА_3 та ТОВ "ПК Трейдсервісгруп" 101,30грн процентів; стягнути з ПП ОСОБА_3 2712,24 грн. процентів за користування товарним кредитом, 865,29грн збитків від інфляції, 1687,73грн пені, 6162,29 процентів за користування чужими грошовими коштами.

До прийняття рішення по суті спору позивачем неодноразово уточнювались позовні вимоги, 28.11.2016 позивачем було подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просив суд стягнути солідарно з ПП ОСОБА_3 та ТОВ "ПК Трейдсервісгруп" 131,25грн. 3% річних на підставі договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК 020409/4 від 02.04.2009, угоди № 15-11/12-60 про заміну кредитора у зобов»язанні від 15.11.2012 та на підставі договору поруки № 21-11-2012-104 від 21.11.2012.

Також позивач просив суд стягнути з ПП ОСОБА_3 2 757,12 грн. відсотків за користування товарним кредитом, 965,85грн. інфляційних втрат, 2101,19грн. пені, 7860,06 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами на підставі договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК 020409/4 від 02.04.2009, угоди № 15-11/12-60 про заміну кредитора у зобов»язанні від 15.11.2012.

Крім того, позивач просив суд стягнути солідарно з ПП ОСОБА_3 та ТОВ "ПК Трейдсервісгруп" адвокатські витрати у розмірі 800 грн. згідно договору № 04-05-2016 про надання адвокатських послуг від 04.05.2016 та витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Господарського суду Київської області від 01.12.2016 р. у справі № 911/3189/16 позов задоволено частково, стягнуто солідарно з ПП ОСОБА_3 та ТОВ "ПК Трейдсервісгруп" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" 129,00грн. 3% річних, 221,14грн. витрат на оплату послуг адвоката, 380,92 грн. в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

На підставі рішення суду з Приватного підприємця ОСОБА_3 підлягає стягненню на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" 1919,46грн. пені, 965,85грн. інфляційних втрат, 804,65грн. процентів за користування товарним кредитом.

В частині вимог до Приватного підприємця ОСОБА_3 про стягнення 1952,47грн. процентів за користування товарним кредитом, 181,73грн. пені та 7860,06грн. процентів за користування чужими грошовими коштами відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення змінити та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення місцевим господарським судом норм процесуального права, неповне з'ясування фактичних обставин справи, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що не погоджується з рішенням місцевого суду в частині відмови у задоволені стягнення відсотків за користування чужими грошовими коштами, у зв'язку із тим, що зобов'язання ПП ОСОБА_3 щодо сплати суми заборгованості (індексації ціни товару, дооцінки вартості товару, курсової різниці) у розмірі 2 515,22 грн., яка виникла станом на 28 травня 2012 року, згідно договору поставки на умовах товарного кредиту № ТК 020409/4 від 02 квітня 2009 року та Угоди №15-11/12-60 про заміну кредитора у зобов'язані (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України) від 15 листопада 2012 року та на момент розгляду справи не погашена.

Апелянт зазначає, що пунктом 8.5 договору передбачено, що згідно ч.3 ст. 692, 694, 536 ЦК України, сторони домовились, що у разі прострочення сплати будь-якого платежу покупець сплачує постачальнику проценти за користування чужими грошовими коштами від простроченої суми за весь час прострочення, сума яких розраховується наступним чином: СП=(СПП*0,5*Д)/100, де СП сума процентів, що підлягає сплаті покупцем постачальнику, СПП сума простроченого платежу, Д кількість календарних днів прострочення платежу.

У розумінні вищезазначених статей проценти сплачуються покупцем лише у випадку безпідставного та понадстрокового їх користування, у зв 'язку із невиконанням свого основного обов 'язку у передбачені (обумовлені у договорі сторонами строки). Проценти за користування чужими грошовими коштами є не відповідальністю, а платою за весь час користування грошовими коштами, що не були своєчасно сплачені боржником

Разом із цим згідно з положеннями статті 549 ЦК України грошовою сумою, яку боржник повинен передати кредитору у разі порушення зобов'язання, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, є пеня.

Апелянт зазначає, що підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є: по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК України). Застосування пені не виключає одночасного нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами (стаття 536 ЦК України), зокрема процентів на прострочену суму оплати товару, проданого в кредит (частина п'ята статті 694 названого Кодексу), оскільки стягнення відповідних процентів не є ні видом забезпечення виконання зобов'язань, ані штрафною санкцією, (п.п. 6.2, 2.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Апелянт зазначає, що передбачені договором проценти не є неустойкою (штрафом, пенею), а є саме процентами за користування товарним кредитом відповідно до частини п'ятої статті 694 ЦК України та стягуються незалежно від наявності вини боржника. Зазначені проценти за своєю правовою природою є боргом, тому зменшення їх розміру неможливе (постанова Вищого господарського суду України від 25.09.2012 N 32/5005/3471/2012).

Крім того, застосування пені не виключає одночасного нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами (стаття 536 ЦК України), зокрема процентів на прострочену суму оплати товару, проданого в кредит (частина п'ята статті 694 названого Кодексу), оскільки стягнення відповідних процентів не є ні видом забезпечення виконання зобов'язань, ані штрафною санкцією (Відповідно до п. 2.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14).

Апелянт звертає увагу суду на те, що сторони договору домовились про конкретний розмір процентів в розумінні 536 ЦК України за виключенням того, що даний розмір процентів є не чітко зазначеним (як то, наприклад, 50% річних, 7% річних, тощо), а їх загальний розмір вираховується за наведеною формулою СП=(СПП*0,5*Д)/100. 0,5% за один день рівнозначно 182,5% за рік.

Апелянт вважає, що місцевим господарським судом передчасно прийнято рішення про відмову у задоволені позовних вимог з огляду на існування Постанови Вищого господарського суду України у справі №5024/470/2011 від 20.09.2011 року, однак не враховано правові позиції, викладені зокрема, у Постанові Вищого господарського суду України у справі №916/770/14 від 27.05.2015 року та у справі № 911/2004/13 від 12.12.2013 року, прийняті за результатами розгляду позовних вимог ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС»».

Також апелянт не погоджується з рішенням місцевого господарського суду в частині часткової відмови у задоволенні відсотків за користування товарним кредитом з огляду (як вказано місцевим судом) невірно визначеної позивачем суми боргу на дати здійснення обрахунків. Місцевим судом не взято до уваги, що відповідне погашення із зазначенням дат погашення боргу підтверджено рішенням Господарського суду Київської області у справі №911/2485/13 від 02 серпня 2013 року, рішенням Господарського суду Київської області у справі №911/804/15 від 14 квітня 2014 року.

Рішенням Господарського суду Київської області у справі №911/4119/14 від 21 жовтня 2014 року, повний текст якого підписаний 05 листопада 2014 року стягнуто суму заборгованості (індексації ціни товару, дооцінки вартості товару, курсової різниці) у розмірі 2 515,22 грн., яка виникала в тому числі й на дати здійснення платежів до дати останнього платежу 28 травня 2012 року.

В судове засідання представники відповідача-1 та відповідача-2 не з»явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Представник відповідача-1 в судове засідання не з»явився, про причини неявки суд не повідомив.

Поштова кореспонденція направлена на адресу ПП ОСОБА_3 повернулась на адресу суду з позначкою «за зазначеною адресою не проживає».

Відповідно до абз. 3 п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року за №18 в разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців) і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Вислухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, колегія приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представників відповідача-1 та відповідача-2, оскільки вони не скористалися своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України, та виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обов'язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вислухавши пояснення представника позивача, колегія встановила наступне.

02.04.2009 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Корпорація "Агросинтез" (постачальник за умовами договору) та Приватним підприємцем ОСОБА_3 (покупець за договором) укладено Договір поставки на умовах товарного кредиту від 02.04.2009 №ТК020409/4.

Відповідно до умов пункту 1.1. договору постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупця насіннєвий матеріал та хімічні засоби захисту рослин, а покупець зобов'язується прийняти товар, сплатити проценти за користування товарним кредитом та ціну товару відповідно до умов договору (додаткових угод та специфікацій до нього).

Відповідно до пункту 2.1. укладеного договору, найменування (асортимент) товару, його кількість, ціна за одиницю частинами. Ціна товару, що вказана у специфікаціях, визначена на день укладання договору.

Вартість договору складається із суми всіх специфікацій, підписаних в рамках цього договору, в яку включається ціна товару та проценти за користування товарним кредитом. (пункт 2.3. договору).

Умовами пункту 4.2. договору визначено, що постачальник зобов'язується поставити покупцю товар у строки, що визначені у специфікаціях, при умові надходження на його поточний рахунок у строки, визначені у специфікаціях, авансових платежів, тобто, платежів до дати передачі товару, якщо такі передбачені специфікаціями. Товар може поставлятися покупцю партіями.

Пунктом 4.4. договору погоджено, що товар вважається переданим постачальником і прийнятим покупцем: за кількістю (одиниць виміру) - відповідно до кількості (одиниць виміру), вказаної у видатковій накладній; за якістю - відповідно до якості, вказаної у документі про якість. Датою поставки (передачі) товару є дата, вказана у видатковій накладній. Право власності на товар переходить до покупця в момент передачі йому товару.

Відповідно до пунктів 6.1., 6.2. договору покупець зобов'язується оплатити продавцю товар у строки та в розмірах, що вказані у специфікаціях. Оплата товару здійснюється в українських гривнях в безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів платіжним дорученням на поточний рахунок постачальника. Підставою платежу є даний договір.

Відповідно до п.6.5 договору поставки у зв»язку з тим, що товар буде оплачуватися покупцем не в момент укладення договору, то всі платежі, передбачені договором, підлягають індексації, а покупець зобов»язується сплатити постачальнику проіндексовані суми відповідних платежів у строки, встановлені договором. Проіндексована суму платежу визначається таким чином: ПСП = (К2/К1) х СП, де ПСП - проіндексована сума платежу,яка підлягає сплаті покупцем постачальнику, СП - сума платежу за договором, К2 - курс гривні до долару США, встановлений НБУ на дату здійснення такого платежу за договором, К1- курс гривні до долару США, встановлений НБУ на дату укладення договору. Якщо К2 є меншим за К1, ПСП дорівнює СП. Під офіційним курсом гривні до долару США сторони розуміють курс гривні до долару США, що встановлюється Національним банком України, про який сторони можуть довідатися з офіційного сайту (порталу) Національного банку України: http:// www.bank.gov.ua або в установах банків.

Договір набуває чинності з моменту підписання та діє протягом року. Закінчення строку дії Договору не звільняє покупця від виконання тих грошових зобов'язань, що лишилися невиконаними ним (пункт 9.1. Договору).

02.04.2009 між сторонами Договору була підписана специфікація № 1 до Договору поставки на умовах товарного кредиту, якою визначено умови та місце поставки, порядок та строки його оплати, а також товар - 860л Трофи 90% к.є. вартістю 77 090, 40 грн. з ПДВ.

Згідно п.3 вищезазначеної специфікації № 1 товар оплачується покупцем в строки: перший платіж у сумі 77 090, 40 грн. перераховується покупцем постачальнику у строк не пізніше 20.10.09 року. Суми платежів підлягають індексації згідно договору.

Як встановлено постановою Одеського апеляційного господарського суду від 21.06.2011 у справі № 5024/470/2011, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 20.11.2011, на виконання умов договору встановлено факт поставки товару на суму 79022,94грн. та факт допущення відповідачем ПП ОСОБА_3 порушення строку виконання зобов'язання з оплати поставлений товар.

Також постановою Одеського апеляційного господарського суду від 21.06.2011 у справі № 5024/470/2011 встановлено, що в порушення умов договору ПП ОСОБА_3 взяті на себе зобов'язання з оплати отриманого товару належним чином не виконав та сплатило за товар не повну суму. Відповідно до вищевказаної постанови присуджено до стягнення з ПП ОСОБА_3 на користь ТОВ "Корпорація "Агросинтез" 2622,94 грн. основного боргу, 4027,02грн. інфляційних, 5247,59грн. пені, 5000,00 грн. штрафу, 373,04 грн. держмита, 58,37 грн. витрат на ІТЗ судового процесу, в іншій частині позову відмовлено.

Постановою ВДВС Кам'янсько-Дніпровського управління юстиції Запорізької області від 20.02.2012 відкрито виконавче провадження ВП № 31329606 на підставі наказу Господарського суду Херсонської області від 26.04.2011 у справі № 5024/470/2011.

Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 28.05.2012, складеної державним виконавцем ВДВС Кам'янсько-Дніпровського управління юстиції Запорізької області у виконавчому провадженні ВП № 31329606, рішення суду у справі № 5024/470/2011 виконано ОСОБА_3 платіжним дорученням № 6878, заборгованість у сумі 17 328, 96 грн. перерахована платіжним дорученням, у зв'язку із чим виконавче провадження закінчено.

15.11.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Корпорація "Агросинтез" (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" (новий кредитор) було укладено угоду № 15-11/12-60 про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги в порядку ст.ст. 512-519 ЦК України), за умовами якої сторони дійшли згоди, що первісний кредитор відступає новому кредитору право вимоги виконання приватним підприємцем ОСОБА_3 (боржник, відповідач 2) зобов'язання щодо сплати розміру заборгованості (індексації ціни товару, дооцінки вартості товару, курсової різниці), пені, 3% річних, інфляційних втрат, відсотків за користування товарним кредитом, набутих первісним кредитором на підставі договору поставки на умовах товарного кредиту № ТК020409/4 від 02.04.2009, у зв'язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобов'язання згідно договору поставки на умовах товарного кредиту № ТК020409/4 від 02.04.2009 (п. 1.1. угоди в редакції додаткової угоди № 1 від 01.08.2014).

Згідно з п. 1.2. угоди (в редакції додаткової угоди № 1 від 01.08.2014) новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника сплати грошової суми в нарахованому розмірі заборгованості (індексації ціни товару, дооцінки вартості товару, курсової різниці), пені, інфляційних втрат, 3% річних, відсотків за користування товарним кредитом за весь період існування основної заборгованості (прострочення виконання боржником грошового зобов'язання) згідно договору поставки на умовах товарного кредиту № ТК020409/4 від 02.04.2009.

Згідно з п. 2.4. угоди (в редакції додаткової угоди № 1 від 01.08.2014) з моменту укладення даної угоди новий кредитор наділяється всіма правами первісного кредитора, що випливають із умов договору поставки на умовах товарного кредиту № ТК020409/4 від 02.04.2009, по відношенню до боржника щодо нарахування заборгованості (індексації ціни товару, дооцінки вартості товару, курсової різниці), пені, інфляційних втрат, 3% річних, відсотків за користування товарним кредитом, у зв'язку із подальшим неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобов'язання згідно договору поставки на умовах товарного кредиту № ТК020409/4 від 02.04.2009.

Згідно з п. 4.3. угоди № 15-11/12-60 про заміну кредитора у зобов"язанні первісний кредитор зобов'язаний сповістити боржника про поступку права вимоги за цією угодою.

Відповідно до п. 6.1. угоди угода набуває чинності з моменту її підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за угодою.

15.11.2012 р. первісний кредитор за актом прийому-передачі документів передав новому кредитору передбачені п. 4.1. угоди документи, що підтверджують права вимоги виконання зобов'язання боржником новому кредитору.

15.11.2012 ТОВ «Корпорація Агросинтез» надіслало на адресу ПП ОСОБА_3 повідомлення про заміну кредитора у зобов»язанні на ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс», копію угоди № 15-11/12-60 про заміну кредитора у зобов»язанні, копію акту від 15.11.2012 прийому-передачі документів, що підтверджується фіскальним чеком № 7209 від 10.04.2013 та описом вкладення у цінний лист.

15.08.2014 ТОВ «Корпорація Агросинтез» надіслало на адресу ПП ОСОБА_3 копію додаткової угоди № 1 від 01.08.2014 до Угоди № 15-11/12-60 про заміну кредитора у зобов»язанні на ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс», копію угоди № 30*04/14-6 про заміну кредитора у зобов»язанні, копію акту від 30.04.2014 прийому - передачі документів, що підтверджується фіскальним чеком № 7209 від 10.04.2013. та описом вкладення у цінний лист.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов'язку боржника третьою особою.

Згідно ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Таким чином, право вимоги ТОВ «Корпорація «Аргосинтез» (первісного кредитора) до ПП ОСОБА_3 (боржник) було передано ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» (новий кредитор) 15.11.2012.

21.11.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ПК Трейдсервісгруп" (поручитель, відповідач-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" (кредитор, позивач) укладено договір поруки № 21-11-2012-104, відповідно до якого поручитель поручається перед кредитором за виконання обов'язку ПП ОСОБА_3 щодо виконання грошового зобов'язання щодо сплати розміру 3% річних у зв'язку з неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобов'язання згідно договору купівлі-продажу та угоди, передбаченими ст. 2 договору.

Згідно з п.п. 2.1., 3.1. договору поруки під основним договором в договорі розуміють угоду № 15-11/12-60 про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги в порядку ст.ст. 512-519 ЦК України) від 15.11.2012, укладену згідно договору поставки на умовах товарного кредиту № ТК 020409/4 від 02.04.2009. Відповідальність поручителя перед кредитором обмежується сплатою розміру 3% річних у сумі 1000,00 грн.

Відповідно до п. 4.1. договору поруки у разі порушення (невиконання чи неналежного виконання) боржником обов'язку за основною угодою, кредитор вправі звернутися із вимогою про виконання як до боржника, так і до поручителя, які несуть солідарну відповідальність перед кредитором.

Пунктом 6.1. договору поруки передбачено, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін і діє до моменту припинення поруки.

Позивач звернувся до відповідача-1 з вимогою № 27-104/11 від 27.11.2012, в якій просив відповідача-1 виконати зобов'язання відповідно до договору поруки № 21-11-2012-104 від 21.11.2012, яка 29.11.2012 була отримана директором Товариства з обмеженою відповідальністю "ПК Трейдсервісгруп" Назаркевичем О.В., що підтверджується його підписом на вказаній вимозі.

03.12.2012 відповідач-1 звернувся до позивача з відповіддю на вимогу вих. № 104, в якій повідомив позивача, що зобов'язання за договором поруки 21-11-2012-104 від 21.11.2012 будуть виконані в строк до 31.10.2014.

Проте, станом на момент прийняття рішення ні відповідачем-1, ні відповідачем-2 заборгованість по сплаті 3% річних, нарахованих на суму заборгованості зі сплати курсової різниці, сплачена не була.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як вбачається з матеріалів справи, до позивача згідно угоди № 15-11/12-60 від 15.11.2012 про заміну кредитора у зобов'язанні та договору поруки № 21-11-2012-104 від 21.11.2012 перейшло право вимоги до відповідачів, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем - 2 договору поставки на умовах товарного кредиту № ТК020409/4 від 02.04.2009.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» у серпні 2014 у зв'язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням ПП ОСОБА_3 взятого на себе грошового зобов'язання щодо оплати вартості отриманого товару згідно договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК020409/4 від 02 квітня 2009 року, звернулося до Господарського суду Київської області із позовною заявою про стягнення з ТОВ «ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП» та ПП ОСОБА_3 суми заборгованості (індексації ціни товару, дооцінки вартості товару, курсової різниці) у розмірі 2 515,22 грн., яка виникла станом на 28 травня 2012 року згідно договору поставки на умовах товарного кредиту.

Рішенням Господарського суду Київської області від 21.10.2014 у справі №911/4119/14, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем-2 своїх зобов'язань перед ТОВ "Корпорація "Агросинтез", позовні вимоги ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс", до якого від ТОВ "Корпорація "Агросинтез" перейшло право вимоги до ТОВ "ПК Трейдсервісгруп" та ПП ОСОБА_3 про стягнення 2515,22грн. заборгованості (дооцінки вартості товару), задоволено повністю.

Як встановлено господарським судом у справі №911/4119/14 на момент звернення позивача до суду відповідачем-2 не сплачено заборгованість з курсової різниці за договором поставки на умовах товарного кредиту № ТК 020409/4 від 02.04.2009 у сумі 2 515, 22 грн. не сплачено.

Встановлені судом у справі № 911/4119/14 факти згідно статті 35 Господарського процесуального кодексу України мають преюдиціальний характер і не потребують повторного доведення. Відтак, не потребують повторного доведення обставини щодо наявності у ТОВ "ПК Трейдсервісгруп" та ПП ОСОБА_3 перед ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" боргу за Договором у розмірі 2 515,22 грн.

У зв'язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням ПП ОСОБА_3 взятого на себе грошового зобов'язання щодо оплати вартості отриманого товару згідно договору поставки на умовах товарного кредиту № ТК 020409/4 від 02 квітня 2009 року в частині сплати суми заборгованості (індексації ціни товару, дооцінки вартості товару, курсової різниці) у розмірі 2 515,22 грн., ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» звернулося до Господарського суду Київської області із позовною заявою про стягнення з ТОВ «ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП» та ПП ОСОБА_3 суми пені, штрафу, відсотків за користування чужими грошовими коштами, 3% річних та інфляційних втрат за період із 28.05.2012 року по 13.03.2015 року згідно договору поставки на умовах товарного кредиту № ТК 020409/4 від 02 квітня 2009 року, Угоди №15-11/12-60 про заміну кредитора у зобов'язані (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України) від 15 листопада 2012 року та на підставі договору поруки №21-12-2012-8 від 21 грудня 2012 року.

Рішенням Господарського суду Київської області у справі №911/804/15 від 14 квітня 2014 року, позов ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» задоволено частково, стягнуто солідарно з ТОВ «ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП» та фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» 349,11 грн. 3% річних, 13,31 грн. витрат з оплати послуг адвоката, та 23,86 грн. судового збору. На підставі рішення суду з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» стягнуто 1035,13 грн. інфляційних втрат, 2083, 91 грн. пені, 754, 56 грн. штрафу, 22007,53 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами, 986,69 грн. витрат з оплати послуг адвоката та 1768, 94 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Встановлені судом у справі № 911/804/15 факти згідно статті 35 ГПК України мають преюдиціальний характер та не потребують повторного доведення. Відтак не потребують повторного доведення обставини щодо наявності заборгованості у відповідача-1 за договором поставки на умовах товарного кредиту № ТК 020409/4 від 02.04.2009 у сумі 2515, 22 грн.

У рішенні від 25.07.2002 по справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО - ТАЙС" у зв'язку з неналежним виконанням відповідачами своїх зобов'язань, які були предметом розгляду справ у Господарського суду Київської області №911/4119/14 та № 911/804/15, звернулось до Господарського суду Київської області з позовом посилаючись на те, що відповідачами кошти з моменту винесення рішення у справі № 911/804/15 не сплачувались та просить суд стягнути солідарно з ПП ОСОБА_3 та ТОВ "ПК Трейдсервісгруп" 131,25грн 3% річних на підставі договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК 020409/4 від 02.04.2009, угоди № 15-11/12-60 про заміну кредитора у зобов»язанні від 15.11.2012 та на підставі договору поруки № 21-11-2012-104 від 21.11.2012; також позивач просить суд стягнути з ПП ОСОБА_3 2 757,12 грн. відсотків за користування товарним кредитом, 965,85грн. інфляційних втрат, 2101,19грн. пені, 7860,06 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами на підставі договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК 020409/4 від 02.04.2009, угоди № 15-11/12-60 про заміну кредитора у зобов»язанні від 15.11.2012. Нарахування позивачем здійснені з 14.03.2015 по 26.11.2016 (тобто після заявлення вимог у справі №911/804/15).

Крім того, позивач просить суд стягнути солідарно з ПП ОСОБА_3 та ТОВ "ПК Трейдсервісгруп" адвокатські витрати у розмірі 800 грн. згідно договору № 04-05-2016 про надання адвокатських послуг від 04.05.2016 та витрати по сплаті судового збору.

Місцевий господарський суд розглядаючи справу по суті спору дійшов висновку про те, що сума відсотків за користування товарним кредитом у розмірі 2 757, 12 грн. вже нарахована позивачем і увійшла у заборгованість при розгляді справи №5024/470/2011.

При винесені постанови Одеським апеляційним господарським судом було встановлено, що відповідач-2 (у даній справі) сплачував борг, а також судом встановлено, що станом на 12.09.2010 решта боргу складала 3000,00грн.

У подальшому, як встановлено рішенням суду у справі №5024/470/2011, позивачем станом на 10.12.2010 була зазначена заборгованість у сумі 4322,94грн, яка була стягнута судом. Позивач не зазначив з яких нарахувань складалися суми в його розрахунку.

Місцевий суд дійшов висновку про те, що сума процентів за користування товарним кредитом має бути нарахована на прострочену суму боргу, яка станом на 12.09.2010 становила 3000,00грн, про що зазначено у справі №5024/470/2011.

За розрахунком місцевого господарського суду розмір процентів за користування товарним кредитом становить 804,65грн, а саме: за період з 12.09.2010 по 09.06.2011 на борг в розмірі 3000,00грн. в сумі 111,37грн., за період з 10.06.2011 по 27.05.2012 на борг в розмірі 2622,94грн. в сумі 126,84грн., та за період з 28.05.2012 по 26.11.2016 на борг в розмірі 2512,22грн. в сумі 566,44грн.

Розрахунок інших періодів на інші нарахування процентів за користування товарним кредитом, позивачем у даній справі документально не підтверджений.

За вказаних обставин, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів за користування товарним кредитом підлягають задоволенню в сумі 804,65грн, вимоги про стягнення 1952,74грн. процентів за користування товарним кредитом задоволенню не підлягають.

Колегія не погоджується з вищезазначеним висновокм місцевого господарського суду щодо часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено у в судовому засіданні у зв'язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням ПП ОСОБА_3 взятого на себе грошового зобов'язання щодо оплати вартості отриманого товару згідно договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК020409/4 від 02 квітня 2009 року в частині сплати суми заборгованості (індексації ціни товару, дооцінки вартості товару, курсової різниці) у розмірі 2 515,22 грн., ТОВ «Компанія «НІКО-ТАИС» звернулося до Господарського суду Київської області із позовною заявою про стягнення із ТОВ «ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП» та ПП ОСОБА_3 суми пені, штрафу, відсотків за користування чужими грошовими коштами, 3%-річних та інфляційних втрат за період із 28.05.2012 року по 13.03.2015 року згідно договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК 020409/4 від 02 квітня 2009 року, Угоди №15-11/12-60 про заміну кредитора у зобов'язані (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України) від 15 листопада 2012 року та на підставі договору поруки №21-12-2012-8 від 21 грудня 2012 року.

Рішенням Господарського суду Київської області у справі № 911/804/15 від 14 квітня 2014 року, позов ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» задоволено.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів.

Преюдиціальність - обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу.

Згідно з приписами п. 2.6. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.11.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» не потребують доказування преюдиціальні факти, тобто встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) у процесі розгляду іншої справи, в якій беруть участь ті самі сторони, в тому числі і в тих випадках, коли в іншому спорі сторони мали інший процесуальний статус. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме фактам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), але не правовій оцінці таких фактів, здійсненій іншим судом чи іншим органом, який вирішує господарський спір.

У преамбулі та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 року у справі за заявою №28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь- якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

В силу частини 3 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" згадані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду.

Оскаржуване рішення місцевого суду мотивовано тим, що відповідач не виконав свої зобов'язання за укладеним між сторонами у справі договорами поставки на умовах товарного кредиту №ТК02 0409/4 від 02 квітня 2009 року, внаслідок чого має заборгованість по його оплаті, а тому повинний сплатити позивачеві не лише зазначену суму боргу, а ще й нараховані інші суми, передбачені в зазначених актах судочинства, в тому числі й відсотки за користування чужими грошовими коштами.

Позивач просить суд стягнути солідарно з ПП ОСОБА_3 та ТОВ "ПК Трейдсервісгруп" 131,25 грн. 3% річних на підставі договору поставки на умовах товарного кредиту № ТК 020409/4 від 02.04.2009, угоди № 15-11/12-60 про заміну кредитора у зобов»язанні від 15.11.2012 та на підставі договору поруки № 21-11-2012-104 від 21.11.2012.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, в також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, колегія приходить до висновку про те, що він є арифметично правильним, позовна вимога про солідарне стягнення з відповідачів 3% річних за період з 14.03.2015 по 26.11.2016 у розмірі 131, 25 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Також позивач просить суд стягнути з ПП ОСОБА_3 965,85грн. інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість відповідача-2 зі сплати дооцінки вартості товару за договором поставки на умовах товарного кредиту № ТК 020409/4 від 02.04.2009р. у загальній сумі 2515, 22 грн. за загальний період з березня 2015 по жовтень 2016р.

Враховуючи те, що наданий позивачем розрахунок інфляційних витрат є арифметично правильним, колегія приходить до висновку про те, що позовна вимога про стягнення з відповідача - 2 інфляційних втрат у розмірі 965, 85 грн. підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача-2 пеню у розмірі 2 101, 19 грн. за прострочення оплати отриманого товару, нарахованої на заборгованість відповідача-2 зі сплати дооцінки вартості товару за договором поставки на умовах товарного кредиту № ТК 020409/4 від 02.04.2009р. у загальній сумі 2515, 22 грн. за загальний період з березня 2015 по жовтень 2016р.

Згідно з пп. 8.2.3. договору поставки на умовах товарного кредиту № ТК 020409/4 за прострочення (порушення) строків виконання грошових зобов'язань покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,05% від простроченої суми грошового зобов'язання за кожен день прострочення, а у разі, якщо прострочення складає понад 30 календарних днів, покупець додатково сплачує постачальнику штраф у розмірі 30% від вартості договору за кожен факт порушення терміну платежу.

Пунктом 8.5. укладеного договору сторони домовились, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов'язань за договором здійснюється до моменту їх виконання, а строк позовної давності по цих вимогах складає 3 роки.

Тобто, сторони скористалися наданим їм ст. 232 ГК України правом та збільшили період нарахування пені за прострочення оплати відповідачем-2 товару, отриманого на підставі договору поставки на умовах товарного кредиту № ТК020409/4 від 02.04.2009.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею визнається неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Стаття 611 чинного ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Крім того, наданий позивачем розрахунок пені здійснений з урахуванням положень ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

Перевіривши розрахунок пені, наданий позивачем, колегія приходить до висновку, що він є арифметично вірним, з відповідача-2 на користь позивача підлягає стягненню пеня за період з 14.03.2015 по 26.11.2016 у розмірі 2 101, 19 грн.

Позивач просить суд стягнути з відповідача 2 757, 12 грн. відсотків за користування товарним кредитом.

Відповідно до пункту 5.1. договору, постачальник надає покупцю товарний кредит у розмірі ціни отриманого і неоплаченого покупцем товару на період: з дати отримання товару покупцем до дати його оплати згідно із договором.

Процентна ставка по товарному кредиту, розрахунок та сума процентів за користування товарним кредитом вказуються у специфікації (пункт 5.2. Договору).

Специфікаціями передбачена річна процентна ставка 5 %.

Сплата процентів за користування товарним кредитом здійснюється покупцем в порядку, встановленому для оплати товару, та у строки, вказані у специфікаціях (пункт 5.3. Договору).

У постанові Верховного Суду України від 30.05.2011 у справі №3-44гс11, прийнятої за результатами розгляду заяви про перегляд судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 1 статті 111-16 Господарського процесуального кодексу України, зазначено, що відповідно до змісту статті 199, частини 1 статті 216, частини 6 статті 231 Господарського кодексу України, статті 549, статті 627, частини 5 статі 694 Цивільного кодексу України, статей 1, 3 Закону України від 22.11.1996 №543/96-ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" сторони договору мають право передбачати обов'язок покупця щодо сплати процентів на суму, що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи з дня передання товару покупцю. Право передбачити в договорі обов'язок покупця сплачувати проценти на суму, що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи від дня передання товару продавцем, надано сторонам частиною 5 статті 694 Цивільного кодексу України, яка регулює правовідносини, пов'язані з продажем товару в кредит, та узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, оскільки сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Враховуючи зазначене та перевіривши розрахунок позивача, колегія прийшла до висновку про те, що позовна вимога про стягнення відсотків за користування товарним кредитом з урахуванням кількості днів несплаченого товару у розмірі 2 757,12 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Позивачем також заявлено про стягнення з відповідача-2 7 860, 06 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами на підставі договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК 020409/4 від 02.04.2009 за період з 14.03.2015 по 26.11.2016, нарахованих на суму боргу 2 515, 22 грн.

Місцевим господарським судом відмовлено у задоволенні вказаної вимоги з огляду на правову позицію, викладену у постанові Вищого господарського суду України у справі № 5024/470/2011 від 20.09.2011 року, яка не є джерелом права.

Дослідивши умови договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК 020409/4 від 02.04.2009 та здійснивши аналіз ст.536, ч.3 ст.692, ст.694 ЦК України, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

У частині 3 ст.692 ЦК України зазначено, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Згідно ч.5 ст.694 ЦК України якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Застосування пені не виключає одночасного нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами, у тому числі процентів на прострочену суму оплати товару, проданого в кредит, оскільки стягнення відповідних процентів не є ні видом забезпечення виконання зобов'язань, ані штрафною санкцією (п.5 оглядового листа Вищого господарського суду України від 29.04.2013 №01-06/767/2013).

Проценти, зазначені у статті 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами. Якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (стаття 536 ЦК України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення зазначених процентів. Застосування пені не виключає одночасного нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами (стаття 536 ЦК України), зокрема процентів на прострочену суму оплати товару, проданого в кредит (частина п'ята статті 694 названого Кодексу), оскільки стягнення відповідних процентів не є ні видом забезпечення виконання зобов'язань, ані штрафною санкцією (п.п.2.7, 6.1, 6.2 постанови пленуму Вищого господарського суду від 17.12.2013 №14).

У пунктах 8.4 договору поставки на умовах товарного кредиту визначено, що згідно ч.3 ст.692, ст.694, ст.536ЦК України сторони домовились, що у разі прострочення сплати будь-якого платежу покупець сплачує постачальнику проценти за користування чужими грошовими коштами від простроченої суми за весь час прострочення, сума яких розраховується таким чином: СП=(СППх0,5хД):100, де СП - сума процентів, що підлягає сплаті покупцем постачальнику, СПП - сума простроченого платежу, Д - кількість календарних днів прострочення платежу.

Отже, по суті сторони домовились про конкретний розмір процентів за користування чужими грошовими коштами - 0,5% за день, що не суперечить принципу свободи договору.

Таким чином, суд апеляційної інстанції не вважає, що нараховані позивачем проценти за користування чужими грошовими коштами на підставі п.8.4 договору поставки на умовах товарного кредиту за своєю правовою природою підпадають під визначення пені.

Перевіривши розрахунок позивача процентів за користування чужими грошовими коштами за період з 14.03.2015 по 26.11.2016 в сумі 7860,06 грн., колегія суддів вважає його правильним та таким, що підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просить суд солідарно стягнути із відповідача-1 та відповідача-2 адвокатські витрати у сумі 800,00грн на підставі договору № 04-05/2016 про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 04.05.2016.

Відповідно до ст. 44 ГПК України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають відшкодуванню лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами (постанова Верховного Суду України від 01.10.2002 у справі №30/63).

Місцевий суд дійшов висновку про те, що позивачем надано суду належні докази на підтвердження отримання послуг адвоката, однак розмір відповідних витрат є завищеним, оскільки спір у даній справі не є складним, розгляд такого спору здійснено за три судових засідання, тривалість яких у загальному розмірі складає півгодини, тому у позивача не було необхідності нести такі витрати та погоджуватись на таку їх вартість, позивач не був позбавлений можливості звернутись до іншого адвоката, вартість послуг якого є меншою у порівняно з вартістю послуг, визначених таким договором, враховуючи, що за результатами розгляду справи позовні вимоги задоволено частково, місцевий суд дійшов висновку про те, що сума оплати вказаних послуг позивачем є неспіврозмірною з ціною позову, а тому витрати на послуги адвоката підлягають стягненню з відповідачів пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 221,14грн.

Колегія не погоджується з вищезазначеним висновком місцевого господарського суду щодо часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Згідно пункту 6.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21 лютого 2013 року № 7 витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-то: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Крім того, суду надано договір про надання адвокатських послуг (правової допомоги) № 04-05/2016 від 04.05.2016, акт прийому-передачі документів від 04.05.2016, акт здачі-приймання виконаних робіт щодо надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 15.07.2016, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 3888 від 29.10.2009 та платіжне доручення № 90 від 27.05.2016. на суму 800,00грн.

Колегія вважає висновок місцевого суду про завищення витрат за надання адвокатських послуг помилковим, оскільки 800 грн. не є значними витратами, а розгляд спору здійснено за три судових засідання, тривалість яких у загальному розмірі складає півгодини.

Відповідно до частини 1 статті 44 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно частини 5 статті 49 Господарського процесуального України, суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуг перекладача, адвоката, витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при задоволенні позову - на відповідача.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО - ТАЙС" підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду м. Києва від 01.12.2016р. у справі № 911/3189/16 підлягає зміні, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

В зв'язку із зміною рішення господарського суду першої інстанції на підставі ст.49 ГПК України слід здійснити перерозподіл судових витрат між сторонами пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" задовольнити.

Рішення Господарського суду Київської області від 01.12.2016р. у справі № 911/3189/16 змінити, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:

"Позов задовольнити повністю.

Стягнути солідарно з Приватного підприємця ОСОБА_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1, АДРЕСА_1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "ПК Трейдсервісгруп" ( , 08633, Київська обл., Васильківський район, село Мархалівка, вул. Комсомольська, 22) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" (03187, м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 38, офіс 23, ) 131 грн. 25 коп. 3% річних.

Видати наказ.

Стягнути з Приватного підприємця ОСОБА_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1, АДРЕСА_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" (03187, м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 38, офіс 23, ) 2 757, 12 грн. відсотків за користування товарним кредитом, 965, 85 грн. інфляційних втрат, 2 101, 19 грн. пені, 7 860, 06 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами.

Видати наказ.

Стягнути солідарно з Приватного підприємця ОСОБА_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1, АДРЕСА_1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "ПК Трейдсервісгруп" ( , 08633, Київська обл., Васильківський район, село Мархалівка, вул. Комсомольська, 22) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" (03187, м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 38, офіс 23, ) витрати на послуги адвоката у розмірі 800, 00 грн., витрати по сплаті судового збору за подання позову 1378,00 грн., витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1515, 80 грн.».

Видати наказ.

Видачу наказів доручити Господарському суду Київської області.

Матеріали справи № 911/3189/16 повернути до Господарського суду Київської області.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Б.В. Отрюх

Т.І. Разіна