ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2017р. Справа № 914/3305/16

За позовом:Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, Львівська обл., м. Перемишляни
до відповідача:Короснянської сільської ради Перемишлянського району Львівської області, Львівська обл., Перемишлянський р-н, с. Коросне
за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:ОСОБА_2, Львівська обл., Перемишлянський р-н, с.Сивороги ОСОБА_3, Львівська обл., Перемишлянський р-н, с.Сивороги ОСОБА_4 Львівська обл., Перемишлянський р-н, с.Сивороги
про:визнання недійсним рішення Короснянської сільської ради від 12.10.2016р. №155, визнання за ОСОБА_1 права на приватизацію земельної ділянки, зобов'язання розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства
Суддя - Крупник Р.В. Секретар - Цяпка О.І.
Представники сторін:
від позивача:ОСОБА_5 - представник (довіреність б/н від 26.12.2016р.);
від відповідача: Василишин Ю.П. - представник (довіреність б/н від 12.01.2017р.), Гетьман П.Б. - представник (довіреність б/н від 12.01.2017р.);
від третьої ос.-1:ОСОБА_2;
від третьої ос.-2, 3:не з'явилися.

Представникам сторін роз'яснено його права та обов'язки, передбачені ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді та здійснення технічної фіксації судового засідання не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

28.12.2016р. на розгляд господарського суду Львівської області поступила позовна заява Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі - Позивач) до Короснянської сільської ради Перемишлянського району Львівської області (надалі - Відповідач) про визнання недійсним рішення Короснянської сільської ради від 12.10.2016р. №155, визнання за ОСОБА_1 права на приватизацію земельної ділянки, зобов'язання розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Ухвалою суду від 29.12.2016р. порушено провадження у справі, її розгляд призначено на 16.01.2017р. В судовому засіданні 16.01.2017р. оголошувалась перерва до 26.01.2017р. Ухвалою від 26.01.2017р. розгляд справи було відкладено на 13.02.2017р., залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Представник позивача в судове засідання з'явився, просив суд позов задоволити повністю. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Короснянської сільської ради Перемишлянського р-ну Львівської обл. від 29.07.2015р. №631, ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 1,00 га в с. Сивороги за нежитловою будівлею колишньої школи в АДРЕСА_1 в межах населеного пункту с. Сивороги із земель запасу Короснянської сільської ради. ТОВ «Геозахід» на замовлення позивача було виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, у зв'язку з чим, позивач звернувся до власників суміжних ділянок для підписання Акту погодження меж, однак такий був підписаний лише двома особами. Водночас ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_8 акт не підписали. У зв'язку з відмовою суміжних землекористувачів від підписання Акту погодження меж, 11.08.2016р. позивач звернувся до відповідача з відповідною заявою по питанню врегулювання земельного спору, зокрема, шляхом надання дозволу на приватизацію земельної ділянки площею 0,837 га без підпису суміжних землекористувачів. Рішенням Короснянської сільської ради від 12.10.2016р. №155 позивачу було відмовлено у приватизації земельної ділянки без підпису суміжних користувачів, так як на ім'я кожного із них прийняті відповідні рішення про надання земельних ділянок в оренду, які знаходяться навпроти їх приватизованих ділянок. Не погоджуючися з прийнятим рішенням відповідача, позивач просить суд визнати таке рішення недійсним, визнати за ОСОБА_1 право на приватизацію земельної ділянки, зобов'язати відповідача на найближчій сесії розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, за відсутності погодження меж суміжними землекористувачами та прийняти з даного питання рішення у відповідності до вимог закону.

Представники відповідача в судове засідання з'явився, просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Заперечуючи проти позову відмітили, що рішенням Короснянської сільської ради від 31.10.2013р. №413 ОСОБА_1, власнику нежитлової будівлі колишньої школи в АДРЕСА_1 надано дозвіл на розробку ліцензованою землевпорядною організацією проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га в існуючих межах для обслуговування будівлі колишньої школи в с. Сивороги на 5 років для укладення договору оренди землі. Вказаний проект землеустрою не затверджений та не складений договір оренди з сільською радою. Земельна ділянка, на яку ОСОБА_1 згідно рішення сільської ради від 29.07.2015р. №631 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою повинна бути продовженням земельної ділянки для обслуговування будівлі колишньої школи, а не продовженням приватизованих садибних ділянок гр. ОСОБА_9, ОСОБА_2, ОСОБА_3, в котрих є рішення про надання дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення їм земельних ділянок за їхніми приватизованими земельними ділянками. Виконавці робіт ТОВ «Геозахід» без представника Короснянської сільської здійснювали кадастрову зйомку, заміри земельної ділянки, на яку ОСОБА_1 видано рішення, а тому зйомка та розміри земельної ділянки, її конфігурація суперечить земельній ділянці згідно рішення. Відтак, представники просили у позові відмовити.

Третя особа-1 - ОСОБА_2 в судове засідання з'явився, проти позову заперечив, просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

Третя особа-2, -3 в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час, дату та місце судового розгляду.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

29.07.2016р. Короснянською сільською радою Перемишлянського району Львівської області прийнято рішення №631 «Про надання дозволу гр. ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства», відповідно до якого гр. ОСОБА_1, жителю АДРЕСА_2, власнику нежитлової будівлі колишньої школи в АДРЕСА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 1,00 га в с. Сивороги за нежитловою будівлею колишньої школи в АДРЕСА_1 в межах населеного пункту с. Сивороги із земель запасу Короснянської сільської ради (землі сільськогосподарського призначення: угіддя-рілля). Зобов'язано гр. ОСОБА_1 розроблений та погоджений у встановленому законом порядку проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність подати на затвердження у Короснянську сільську раду.

На замовлення ОСОБА_1, ТОВ «Геозахід» було виготовлено відповідний проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

У зв'язку з наведеним, ОСОБА_1 звернувся до землекористувачів суміжних земельних ділянок для підписання Акту погодження меж земельної ділянки. Оскільки вказаний Акт був підписаний лише двома землекористувачами, а троє осіб (ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_8) від підписання Акту відмовилися, ОСОБА_1 11.08.2016р. подав до Короснянської сільської ради заяву, відповідно до якої просив надати дозвіл на приватизацію земельної ділянки площею 0,837 га без підписів суміжних користувачів: ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_2 та ОСОБА_9

Розглянувши вищезазначену заяву, відповідачем 12.10.2016р. було прийнято рішення №155, яким вирішено відмовити ОСОБА_1 у наданні дозволу на приватизацію земельної ділянки в розмірі 0,837 га без підписів суміжних землекористувачів, оскільки на ім'я кожного із суміжних землекористувачів прийняті відповідні рішення про надання їм земельних ділянок в оренду, які знаходяться напроти їх приватизованих земельних ділянок.

Крім цього, як зазначили в судовому засіданні представники відповідача, розроблений ТОВ «Геозахід» проект землеустрою не може братися до уваги, так як кадастрова зйомка, заміри земельної ділянки і т.п. здійснювалися вказаною організацією без участі представника сільської ради, в результаті чого конфігурація земельної ділянки не відповідає тій, яка б мала бути, зокрема, продовженням земельної ділянки, яка була надана ОСОБА_1 для обслуговування будівлі колишньої школи.

Вважаючи, що рішення відповідача від 12.10.2016р. не відповідає закону та порушує його права, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до господарського суду, однак не як фізична особа ОСОБА_1, а як фізична-особа підприємець ОСОБА_1, який з 21.09.2004р. та станом на день прийняття оскаржуваного рішення був зареєстрований як фізична особа-підприємець.

Встановивши наведені обставини справи, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 1-4 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Згідно ч. 1, 6 ст. 118 ЗК України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Так, п. «б» ч. 1 ст. 121 ЗК України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Частиною 1 ст. 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

За приписами п. «а» ч. 3 ст. 22 ЗК України, землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Матеріалами справи підтверджено, що з метою одержання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства громадянин ОСОБА_1 звернувся з відповідно заявою до Короснянської сільської ради, яка за результатами розгляду заяви 29.07.2015р. прийняла рішення про надання зазначеному громадянину дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В розумінні ст. 1 ГПК України підприємства, установи та організації мають право звертатися до господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно ч. 2 ст. 21 ПК України позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

За змістом положень вказаних норм, правом на пред'явлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

На переконання господарського суду, для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі, встановлення наявності/відсутності підстав для задоволення позову, перш за все необхідно з'ясувати чи відбулося порушення прав позивача - ФОП ОСОБА_1, внаслідок прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, яке було прийнято відносно громадянина - ОСОБА_1, а тому суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особисте селянське господарство», особисте селянське господарство - це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі й у сфері сільського зеленого туризму.

Положеннями ч. 1, 2 ст. 3 ГК України встановлено, що під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Суб'єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Суб'єктами господарювання є: 1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці (ч. 1, 2 ст. 55 ГК України).

В свою чергу, ч. 1 ст. 42, ч. 1, 2 ст. 52 ГК України передбачено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Некомерційне господарювання - це самостійна систематична господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання, спрямована на досягнення економічних, соціальних та інших результатів без мети одержання прибутку. Некомерційна господарська діяльність здійснюється суб'єктами господарювання державного або комунального секторів економіки у галузях (видах діяльності), в яких відповідно до статті 12 цього Кодексу забороняється підприємництво, на основі рішення відповідного органу державної влади чи органу місцевого самоврядування.

Разом з тим, ч. 3 ст. 1 Закону України «Про особисте селянське господарство» встановлено, що діяльність, пов'язана з веденням особистого селянського господарства, не відноситься до підприємницької діяльності.

З огляду на викладене, особисте селянське господарство не є суб'єктом господарювання, про що також зазначено в листі Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 19.03.2012р. №3625-04/10082-08.

Більше того, як вбачається з витягу з ЄДРПОУ основним видом діяльності позивача є роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах. До інших видів діяльності позивача відносяться виробництво інших виробів із бетону, гіпсу та цементу; інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазина; роздрібна торгівля іншими продуктами харчування в спеціалізованих магазинах; роздрібна торгівля побутовими електротоварами в спеціалізованих магазинах та будівництво житлових та нежитлових будівель.

Таким чином, з наведеного вбачається, що спір, який розглядається не пов'язаний із підприємницькою діяльністю позивача, як в силу положень ч. 3 ст. 1 Закону України «Про особисте селянське господарство», так і в силу того, що серед видів діяльності позивача відсутня діяльність, пов'язана із виробництвом, переробкою і споживанням сільськогосподарської продукції. Враховуючи вказане, суд також критично оцінює твердження представника позивача, що після отримання у власність земельної ділянки, він планував використовувати її в своїй підприємницькій діяльності для чого змінити вид своєї діяльності, оскільки в матеріалах справи відсутні належні докази цьому. Крім цього суд досліджує види діяльності позивача станом на момент виникнення спору і подальша зміна видів діяльності не може впливати на обставини, які виникли до такої зміни.

Також, згідно роз'яснень, які містяться в інформаційному листі ВАС України від 01.06.2010р. №781/11/13-10 та листі Державного комітету України із земельних ресурсів від 21.04.2008р. №14-17-11/4017, ЗК України та Закон України «Про особисте селянське господарство» не передбачає можливість передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення юридичним особам у власність або в оренду для ведення особистого селянського господарства та визначає суб'єктом права на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства лише громадян.

Таким чином, правом на організацію особистого селянського господарства наділені виключно громадяни, а не особи, які у встановленому законом порядку зареєстровані як фізичні особи-підприємці, оскільки ведення особистого селянського господарства спрямоване на виробництво сільськогосподарської продукції для задоволення потреб громадянина - власника земельної ділянки та відповідно не є підприємницькою діяльністю. Відтак, правом на одержання земельної ділянки у власність для особистого селянського господарства наділені виключно громадяни, незалежно від того, чи зареєстрований такий громадянин як фізична особа-підприємець.

На підставі наявних матеріалів справи судом встановлено, що реалізовуючи своє право на одержання земельної ділянки у власність, ОСОБА_1 діяв як громадянин, а не як ФОП. Відтак оскаржуваним рішенням та діями, відповідач не порушив прав позивача як фізичної особи-підприємця. Беручи до уваги те, що в даному випадку позивачем не було доведено порушення його прав як суб'єкта господарювання, суд не вбачає правових підстав для захисту такого права, а тому приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. При цьому, суд зазначає, що ним по суті не досліджується питання правомірності прийняття оскаржуваного рішення та не надається оцінка діям відповідача, оскільки дослідження цих питань належить до компетенції Перемишлянського районного суду Львівської області, котрий відповідно до ст. 15 ЦПК України розглядає спори щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав фізичних осіб, що виникають із земельних відносин.

Крім цього, не зважаючи на те, що наявний спір виник між ОСОБА_1, як громадянином та Короснянською сільською радою, відсутні підстави для припинення провадження у справі, оскільки за зазначеним в позовній заяві суб'єктним складом (ФОП ОСОБА_1 та Короснянська сільська рада), а також предметом спору (справи у спорах, що виникають із земельних відносин), даний спір у відповідності до ст. 12 ГПК України підвідомчий господарському суду.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України судовий збір залишається за позивачем.

Керуючись ст.ст. 4-3, 12, 27, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 17.02.2017 р.

Суддя Крупник Р.В.