РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2017Справа №910/970/17

За позовом Національного педагогічного університету ім. М.П. Драгоманова

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

про стягнення 136 594,83 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Сабадош Т.І. - по дов. № б/н від 06.07.2016

від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Національного педагогічного університету ім. М.П. Драгоманова до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення 136 594,83 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами були укладені договори про надання послуг з видалення твердих побутових відходів № 812 від 04.02.2014 та № 15-Г від 26.02.2015, за якими зобов'язання виконані у повному обсязі. 14.09.2016 Державною аудиторською службою України складений акт № 03-21/4 яким виявлено порушення за договорами, а саме встановлено, що нарахування здійснювались без врахування Норм надання послуг з вивезення твердих побутових відходів для міста Києва на 2013-2017 рр., затверджених розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 2416 від 29.12.2012, в частині того що середня норма на рік становить 1,39 куб м. на 1 місце в гуртожитку. Розрахунки вартості здійснені без врахування кількості проживаючих у гуртожитках, що призвело до матеріальної шкоди (збитків) на загальну суму 136 594,83 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.01.2017 порушено провадження у справі № 910/970/17 та призначено її до розгляду на 14.02.2017.

Позивач в судовому засіданні 14.02.2017 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судове засідання 14.02.2017 не з'явився, письмовий відзив на позовну заяву не подав.

Відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, оскільки

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України ухвалу від 23.01.2017 було надіслано відповідачу 23.01.2017 рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві, а саме : 04073, АДРЕСА_1, яка згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 23.01.2017 є місцем проживання відповідача.

Проте, конверт разом з ухвалою був повернутий до суду поштовим відділенням зв'язку Київ-73 без вручення адресату з довідкою форми Ф-20 з позначкою «не проживає».

Стаття 64 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що у разі відсутності сторін за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців ухвала про порушення провадження у справі вважається врученою їм належним чином.

У відповідності до п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського сулу України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Суд приходить до висновку, що наявних в матеріалах справи документів достатньо для вирішення справи по суті без участі представника відповідача.

В судовому засіданні 14.02.2017, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

04.02.2014 між Національним педагогічним університетом ім. М.П. Драгоманова (замовник, позивач) та Фізичною особою - підприємця ОСОБА_1 (виконавець, відповідач) було укладено договір про надання послуг з видалення твердих побутових відходів № 812 (далі - договір № 812).

Відповідно до п. 1.1 договору № 812 виконавець зобов'язується у 2014 році надати замовнику послуги на видалення твердих побутових відходів з гуртожитків університету, а замовник прийняти і оплатити такі послуги.

Згідно з п. 1.2 договору № 812 кількість послуг становить 7896 куб. м. за період з січня по грудень 2014 року.

26.02.2015 між Національним педагогічним університетом ім. М.П. Драгоманова (замовник, позивач) та Фізичною особою - підприємця ОСОБА_1 (виконавець, відповідач) було укладено договір про надання послуг з видалення твердих побутових відходів № 15-Г (далі - договір № 15-Г).

Відповідно до п. 1.1 договору № 15-Г виконавець зобов'язується надати замовнику послуги підприємств щодо перевезення безпечних відходів лот № 2: послуги з видалення та знешкодження твердих побутових відходів з території гуртожитків університету, код за ДК 016-2010:38.11.6 (далі - послуги), а замовник прийняти і оплатити такі послуги. Кількість послуг становить 8272 куб. м.

Державною аудиторською службою України за наслідками ревізії фінансово-господарської діяльності Національного педагогічного університету ім. М.П.Драгоманова за період з 01.01.2013 по 01.06.2016 складено акт № 03-21/4 від 14.09.2016, яким встановлено що університетом у 2014-2015 роках в порушення Норм надання послуг з вивезення твердих побутових відходів проведено оплату за послуги з вивезення твердих побутових відходів у кількості 3420 куб. м. на суму 136 594,83 грн., що призвело до матеріальної шкоди (збитків) на зазначену суму.

Спір виник в зв'язку з тим, що на думку Національного педагогічного університету ім. М.П.Драгоманова кошти в сумі 136 594,83 грн. підлягають стягненню з відповідача.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Загальний порядок укладення, зміни і розірвання цивільно-правових договорів врегульовано Главою 53 Цивільного кодексу України. Порядок укладення, зміни і розірвання господарських договорів встановлено Главою 20 Господарського кодексу України

Пунктом 7 ст. 179 Господарського кодексу України визначено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 180 Господарського кодексу України при укладенні господарського договору сторони зобов'язанні у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Зі змісту статті 632 Цивільного кодексу України вбачається, що ціна в договорі встано влюється за домовленістю сторін, тобто є вільною, за виключенням випадків визначених законом, у яких ціни (тарифи, ставки тощо) встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами міс цевого самоврядування.

Відповідно ч. 1 до ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, істотними вважаються насамперед ті умови договору, які названі такими за законом.

Згідно з п. 2 ст. 189 Господарського кодексу України ціна є істотною умовою господарського договору.

Відповідно до п. 3.1 договору № 812 ціна договору становить 319 788,00 грн. без ПДВ.

Згідно з п. 3.1 договору № 15-Г ціна договору становить 326 744,00 без ПДВ.

Додатковою угодою № 1 від 25.01.2016 внесено зміни до п. 3.1 договору № 15-Г та визначено ціну договору - 386 152,00 грн. без ПДВ.

Таким чином, сторонами було узгоджено ціну договорів № 812 та № 15-Г.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До зобов'язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов'язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов'язань.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 2 ст. 632 Цивільного кодексу України регламентовано, що зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

В силу приписів ч. 1 ст. 188 Господарського кодексу України, ст.ст. 525, 651 Цивільного кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно з п. 10.3 договорів № 812 та № 15-Г договір може бути змінений за взаємною згодою сторін з обов'язковим складанням письмового документу.

Відповідно до ст. 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Частинами 2-3 статті 188 Господарського кодексу України передбачено, що сторона договору, яка вважає за необхідне, зокрема, змінити договір, повинна надіслати пропозицію про це другій стороні, яка у двадцятиденний строк після одер жання такої пропозиції повідомляє іншу сторону про результати її розгляду.

Однак, судом встановлено, що на день вирішення спору сторонами не уклада лось будь-яких змін до договорів № 812 та № 15-Г в частині узгодження меншої ціни договорів (на загальну суму 136 594,83 грн.).

Відповідно до частин 4-5 статті 188 Господарського кодексу України у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінте ресована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Доказів того, що позивач звертався з позовом до суду про спонукання від повідача про внесення змін до договору в частині нового розміру орендної плати не подано.

Суд дійшов висновку, за відсутності належного оформлення внесених до договорів змін щодо їх ціни, у відповідача не виникло зобов'язання по сплаті коштів в іншому розмірі.

Слід зазначити, що позивач вказує на виконання сторонами зобов'язань за договорами в повному обсязі. Отже, позивачем були прийняті виконані відповідачем послуги без зауважень, оскільки доказів протилежного не подано.

Частина 3 ст. 632 Цивільного кодексу України встановлює, що зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Позивачем належними та допустимими доказами не доведено наявність у відповідача обов'язку сплати позивачу коштів в розмірі 136 594,83 грн.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Таким чином, позовні вимоги Національного педагогічного університету ім. М.П.Драгоманова безпідставні та задоволенню не підлягають повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 16.02.2017.

СуддяВ.В.Сівакова