РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2017Справа №910/22228/16

За позовомЖитлово-комунального спеціалізованого ремонтно-будівельного підприємства "Галузеве"
ДоТовариства з обмеженою відповідальністю "Телесвіт"
Третя особа, яка не заявляє самосійних вимог на предмет спору на стороні позивача
Житлово-комунальне підприємство "Покровське"
Простягнення 84 714,80 грн.
Суддя Спичак О.М.

Учасники судового процесу:

від позивача: Булавський В.О. - представник за дов.;

від відповідача: Донченко О.Г. - представник за дов.;

від третьої особи: не з'явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Житлово-комунальне спеціалізоване ремонтно-будівельне підприємство "Галузеве" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Телесвіт" про стягнення 84 714,80 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.12.2016 року порушено провадження у справі № 910/22228/16, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Житлово-комунальне підприємство "Покровське" та призначено розгляд справи на 19.12.2016 року.

Представник позивача 16.12.2016 подав до канцелярії суду документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

19.12.2016 представник позивача в судове засідання не з'явився, проте подав до канцелярії суду заяву про відсутність аналогічного спору та клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, вимоги ухвали суду про порушення провадження у справі не виконав, причини неявки суд не повідомив, про дату та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

19.12.2016 представник третьої особи подав до канцелярії суду документи на виконання вимог ухвали про порушення провадження у справі, а також просив справу розглядати без представника.

У зв'язку із неявкою учасників судового процесу, суд задовольнив клопотання про відкладення розгляду справи та відклав розгляд справи на 16.01.2017.

16.01.2017 в судовому засіданні представник відповідача подав клопотання про зупинення провадження у справі № 910/22228/16 до розгляду справи № 918/49/17 Господарським судом Рівненської області.

Розглянувши зазначене клопотання, суд не вбачає підстав для його задоволення, у з в'язку із чим відхиляє останнє.

Крім того, в даному судовому засіданні представник відповідача подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник позивача, проти задоволення зазначеного клопотання заперечував.

Судом розглянуто та частково задоволено клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи.

Представник третьої особи в дане судове засідання не з'явився, причини неявки суд не повідомив, про дату та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні 16.01.2017 на підставі ч. 3 ст. 77 ГПУ України судом оголошено перерву в судовому засіданні до 23.01.2017 о 14:30.

23.01.2017 представник відповідача подав до канцелярії суду клопотання про зупинення провадження у справі № 910/22228/16 до розгляду справи № 918/49/17 Господарським судом Рівненської області.

В судовому засіданні 23.01.2017 представник позивача заперечував проти задоволення, поданого представником відповідача, клопотання про зупинення провадження у справі.

Суд, розглянувши клопотання про зупинення провадження у справі, відмовляє в його задоволенні у зв'язку із його необґрунтованістю.

23.01.2017 представник позивача в судовому засіданні надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в даному судовому засіданні подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі, а також заявляє про позовну давність щодо нарахування пені.

Представник третьої особи в дане судове засідання не з'явився, причини неявки суд не повідомив, про дату та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні 23.01.2017 на підставі ч. 3 ст. 77 ГПУ України судом оголошено перерву в судовому засіданні до 06.02.2017 о 15:00.

27.01.2017 представник відповідача подав до канцелярії суду додаткові матеріали по справі.

В судовому засіданні 06.02.2017 представники сторін надали усні пояснення по суті спору.

Представник третьої особи в дане судове засідання не з'явився, причини неявки суд не повідомив, про дату та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Згідно з абзацом 4 пункту 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-08/140 від 15.03.2010 року «Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальними правами у господарському судочинстві» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві.

Відповідно до положень статті 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 06.02.2017 року на підставі ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01 травня 2013 року між Житлово-комунальним спеціалізованим ремонтно-будівельним підприємством "Галузеве"(далі - сторона-1, позивач), Житлово-комунальним підприємством "Покровське"(далі - сторона-2, третя особа) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Телесвіт"(далі - сторона-3, відповідач) було укладено трьохсторонній договір № 58-ТК про розміщення технічних пристроїв та мереж в житлових та нежитлових будівлях комунальної власності м. Рівного (далі - договір), предметом якого є розміщення та експлуатація телекомунікаційних мереж та обладнання в/на житлових та нежитлових будівлях комунальної власності м. Рівного, наведеного в додатку № 1, який є невід'ємною частиною такого Договору.

За твердженням позивача, на виконання умов договору, відповідачем було розміщено технічні пристрої та мережі в житлових та нежитлових будівлях комунальної власності м. Рівного, згідно до переліку, закріпленому в додатку № 1 до договору № 58-ТК від 01.05.2013.

Разом із тим, починаючи з жовтня 2015 відповідач припинив здійснювати оплату, у зв'язку із чим позивач звернувся до відповідача з претензією № 5 від 04.01.2016, в якій вимагав від останнього негайної оплати заборгованості за надані послуги по договору № 58-Т від 01.05.2013 в сумі 30 307,62 грн.

Однак, як зазначає позивач, належного реагування на згадувану претензію відповідачем здійснено не було.

Враховуючи вищенаведене, позивач звернувся до Господарського суду м. Києва з позовом про стягнення простроченої оплати за договором № 58-ТК з відповідача 70 717,78 грн. - основного боргу, 7 492,05 грн. - пені, 3 727,83 грн. - інфляційних втрат та 679,85 грн. - 3 % річних.

В свою чергу, відповідач подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого проти задоволення позовних вимог заперечує та зазначає, що договір № 58-Т від 01.05.2013 на даний час є розірваним в односторонньому порядку. Крім того, відповідач вказує на те, що позивач взагалі не мав та не має правових підстав на укладання договору № 58-ТК від 01.05.2013 про розміщення технічних пристроїв та мереж в житлових та нежитлових будівлях комунальної власності м. Рівного.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено господарським судом, 01 травня 2013 року між Житлово-комунальним спеціалізованим ремонтно-будівельним підприємством "Галузеве"(далі - сторона-1, позивач), Житлово-комунальним підприємством "Покровське"(далі - сторона-2, третя особа) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Телесвіт"(далі - сторона-3, відповідач) було укладено трьохсторонній договір № 58-ТК про розміщення технічних пристроїв та мереж в житлових та нежитлових будівлях комунальної власності м. Рівного (далі - договір).

Згідно умов п. 2.3. договору Товариство з обмеженою відповідальністю "Телесвіт" має право: на платне розміщення телекомунікаційних мереж, технічних елементів (пристроїв) в/на житлових та нежитлових будівлях комунальної власності міста Рівного при умові дотримання "Правил благоустрою міста Рівного"; на безперешкодний доступ його працівників або підрядників (згідно попередньо узгодженого списку) до розміщених телекомунікаційних мереж, технічних елементів (пристроїв), які належать Стороні 3 (Товариство з обмеженою відповідальністю "Телесвіт"); встановлювати, змінювати та збільшувати кількість телекомунікаційних мереж, технічних елементів (пристроїв) при умові дотримання "Правил благоустрою міста Рівного".

У пункті 3.1. договору передбачено, що загальна місячна плата за надання місць для розміщення та експлуатацію технічних елементів (пристроїв) визначається сторонами на підставі "Методики розрахунку плати за розміщення та експлуатацію телекомунікаційні мереж і обладнання в житлових і нежитлових будівлях комунальної власності міста Рівного", затвердженої рішенням № 1309 від 27.10.2011 р. сесії Рівненської міської ради, та пунктом 12.12.8 "Правил благоустрою міста Рівного", затверджених рішенням № 512 від 28.04.2011 р. на сесії Рівненської міської ради, та відображається додатком 1, який є невід'ємною частиною договору.

Додатком № 1 до договору визначено, що загальна плата за надання місць для розміщення та експлуатацію телекомунікаційних мереж, технічних елементів(пристроїв) становить 9 851,81 грн.

Згідно з частиною 2 п. 3.1 договору, даний додаток підлягає коригуванню на підставі змін в об'ємах розміщених елементів (пристроїв) та розміру середньомісячного показника опосередкованої вартості спорудження житла в Рівненській області, але не частіше одного разу на місяць.

Відповідно до п. 3.2 договору, плата перераховується стороною - 3 на поточний рахунок сторони -1, вказаний у цьому договорі щомісячно, не пізніше 20 числа поточного місяця. Сторона -1 до 10 числа поточного місяця зобов'язується надати стороні -3 оригінал рахунку та акт приймання-передачі наданих послуг за попередній місяць.

Умовами п. п. 6.1-6.3 передбачено, що даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і скріплення його печатками сторін та діє до 01 травня 2014 року. Сторони погоджуються, що договір може бути розірвано (змінено) лише за письмовою згодою сторін або за рішенням суду. Якщо жодна із сторін не повідомить інші сторони в письмовій формі за місяць до закінчення строку дії даного договору про свій намір припинити його дію, даний договір вважається продовженим на наступний календарний рік.

Відповідно до ч. 2 ст. 628 Цивільного кодексу України, сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). (ст. 759 ЦК України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 527 Цивільного кодексу України визначено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Разом із тим, на думку відповідача, укладений трьохсторонній договір № 58-Т від 01.05.2013 по своїй суті є встановленням сервітуту.

Керуючись ст. ст. 406 та 651 Цивільного кодексу України, а також враховуючи відправлений позивачу лист за № 1265-01/ Ф210 від 01.10.2015 щодо повідомлення останнього про припинення дії договору № 58-Т від 01.05.2013 в односторонньому порядку, відповідач вважає зазначений договір розірваним.

Щодо цього, господарський суд зазначає, що по своїй правовій природі договір № 58-Т від 01.05.2013 є договором, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір), а саме: умови договору оренди та договору про надання послуг, а отже до нього має застосовуватися положення 58, 63 глав Цивільного кодексу України.

Відповідно до п. 1 ст. 907 Цивільного кодексу України, договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

Разом із тим, п. 6.2 договору сторони передбачили, що договір може бути розірвано (змінено) лише за письмовою згодою сторін або за рішенням суду.

В матеріалах справи відсутнє погодження сторін щодо припинення дії договору № 58-Т від 01.05.2013, що в свою чергу спростовує твердження позивача про розірвання зазначеного договору.

Також, слід зазначити, що на думку відповідача, позивач взагалі не мав та не має правових підстав на укладання договору № 58-ТК від 01.05.2013 про розміщення технічних пристроїв та мереж в житлових та нежитлових будівлях комунальної власності м. Рівного.

На підтвердження вищезазначеного відповідач посилається на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 25.11.2015 у справі № 918/766/15.

Разом із тим, спростовуючи це твердження, господарський суд зазначає наступне.

В матеріалах справи наявна копія постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 18.05.2016 у справі № 918/1443/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Телесвіт" до "Житлово-комунального спеціалізованого ремонтно-будівельного підприємства "Галузеве", Житлово-комунального підприємства "Галицьке", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Рівненська міська рада про визнання договору № 59-ТК від 01.05.2016 недійсним, яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 10.08.2016.

Статтею 35 Господарського процесуального кодексу України передбачено підстави звільнення від доказування. Зокрема, господарським процесуальним законодавством визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Аналогічну позицію щодо преюдиціальної дії рішень суду наведено у п.2.6 постанови №18 від 26.12.2011р. пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Преюдиціальність - це обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Наведеної позиції також дотримується Вищий господарський суд України у постановах від 30.01.2013р. по справі №5020-660/2012 та від 06.03.2014р. по справі №910/11595/13.

Отже, постанова Рівненського апеляційного господарського суду від 18.05.2016 у справі № 918/1443/15, яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 10.08.2016, має преюдиціальне значення, а встановлені нею факти повторного доведення не потребують.

В даній постанові суд встановив, що рішенням Рівненської міської ради № 1309 від 27.10.2011 Житлово-комунальному спеціалізованому ремонтно-будівельному підприємству "Галузеве" делеговані повноваження на укладення договорів у галузі зв'язку та інформаційних технологій; його визначено головним комунальним підприємством з моніторингу та координації робіт з прокладання телекомунікаційних мереж і діяльності з надання послуг населенню суб'єктами господарювання в галузі зв'язку та інформаційних технологій, а також з контролю за цими роботами та діяльністю. Цим же рішенням доручено житлово-комунальному спеціалізованому ремонтно-будівельному підприємству «Галузеве» розробити та здійснювати ведення бази даних телекомунікаційних мереж у місті Рівному.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

За умовами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 525 Цивільного кодексу України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Господарський суд зазначає, що доказів на підтвердження здійснення відповідачем оплати по договору за період з жовтня 2015 по травень 2016 включно до суду надано не було. Крім того, відповідачем не заперечується факт відсутності здійснених проплат по договору за зазначений період.

Позивач звернувся із позовною заявою до Господарського суду м. Києва щодо стягнення з відповідача простроченої заборгованості за договором № 59-ТК від 01.05.2016 щодо наданих послуг в сумі 70 717,78 грн., а саме за рахунками № 551 від 02.11.2015 на суму 10 102,54 грн., № 580 від 01.12.2015 на суму 10 102,54 грн., № 18 від 04.01.2016 на суму10 102,54 грн., рахунку № 72 від 01.02.2016 на суму 10 102,54 грн., № 502 від 03.10.2016 на суму 30 307,62 грн.

Разом із тим, враховуючи, що за адресами - м. Рівне, вул. вул. Пушкінська,40; м. Рівне, вул. Київська, 81; м. Рівне, вул. Міцкевича-40, починаючи з 01.02.2016 відповідачу надавались послуги по розміщенню телекомунікаційних мереж та обладнання не позивачем, а ОСББ «Пушкіна-40», ОСББ «Київська 81» та ОСББ «Міцкевича-40» відповідно, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями договорів встановлення сервітуту № 158-С/ПУШКІНА-40 від 01.02.2016; № 154-С/КИЇВСЬКА-81 від 01.02.2016 та № 159-С/МІЦКЕВИЧА-40 від 01.02.2016, тому нарахування позивачем відповідачу оплати послуг за період, починаючи з 01.02.2016 і по 20.05.2016, за адресами: м. Рівне, вул. вул. Пушкінська,40; м. Рівне, вул. Київська, 81; м. Рівне, вул. Міцкевича-40 є безпідставним.

Таким чином, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, погоджені сторонами умови договору № 58-ТК, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував та належних доказів на заперечення відомостей повідомлених позивачем не надав, позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню частково в сумі 69 854,23 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов'язань.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 4.2 договору, за несвоєчасне перерахування коштів сторона 3(відповідач) сплачує пеню стороні 1(позивачу) у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми прострочення за кожен банківський день затримки платежу.

Позивач за прострочення строків сплати коштів за договором № 58-ТК, керуючись п. 4.2 договору нарахував та просить стягнути з відповідача пеню в сумі 7 492,05 грн.

Відповідач заперечує проти задоволення даної вимоги позивача, посилаючись на пропущення останнім строку позовної давності в один рік щодо нарахування пені.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Здійснивши перерахунок пені з урахуванням умов договору, прострочення по сплаті грошового зобов'язання, порядку розрахунків погодженого сторонами та застосувавши позовну давність в один рік, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню повністю в сумі 7 492,05 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 3% річних в сумі 679,95 грн. та інфляційні втрати в сумі 3 727,83 грн.

Господарський суд, здійснивши перерахунок 3 % річних та інфляційних втрат, приходить до висновку, що позовні вимоги, в частині стягнення 3% річних, підлягають задоволенню частково в сумі 634,25 грн., а в частині стягнення інфляційних втрат - частково, в сумі 2 946,88 грн.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись, ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Телесвіт» (місцезнаходження: 02094, м. Київ, вул. Магнітогорська, 1, 3 поверх, ) на користь Житлово-комунального спеціалізованого ремонтно-будівельного підприємства «Галузеве» (місцезнаходження: 33018, м. Рівне, вул. Курчатова, 22, ) 69 854 (шістдесят дев'ять тисяч вісімсот п'ятдесят чотири) грн. 23 коп. основного боргу, 7 492(сім тисяч чотириста дев'яносто дві) грн. 05 коп. пені, 2 946(дві тисячі дев'ятсот сорок шість) грн. 88 коп. інфляційних втрат, 634(шістсот тридцять чотири) грн. 25 коп. 3 % річних та 1 316 (одну тисячу триста шістнадцять) грн. 39 коп. судового збору.

3. В іншій частині відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

13.02.2017

Суддя Спичак О.М.