ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2017 року Справа № 925/1110/13

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Плюшка І.А. - головуючого,

Малетича М.М.,

Самусенко С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну

скаргу Компанії "Garensia Enterprises Limited"

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 21 листопада 2016 року

та на рішення господарського суду Черкаської області від 30 липня 2013 року

у справі № 925/1110/13

господарського суду Черкаської області

за позовом ОСОБА_5

до Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1. Компанії "Garensia Enterprises Limited"

2. Приватного акціонерного товариства "Українська енергозберігаюча сервісна Компанія"

про визнання частково недійсним рішення зборів акціонерів від 15 серпня 2011 року

за участю представників

позивача - не з'явився

відповідача - Якушенко В.А.

третіх осіб - 1. не з'явився

2. не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Черкаської області від 30 липня 2013 року у справі № 925/1110/13 позов задоволено повністю. Визнано недійсним з моменту прийняття рішення чергових Загальних зборів акціонерів Відкритого акціонерного товариства "Черкасиобленерго" від 15 серпня 2011 року, протокол № 16, з питання десятого порядку денного в частині розподілення чистого прибутку товариства за результатами роботи у 2010 році в розмірі 30% на виплату дивідендів. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" на користь громадянина ОСОБА_5 - 1 147,00 грн. судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 26 листопада 2015 року у справі № 925/1110/13 рішення господарського суду Черкаської області від 30 липня 2013 року залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 09 лютого 2016 року касаційну скаргу було задоволено частково, постанову Київського апеляційного господарського суду від 26 листопада 2015 року у справі № 925/1110/13 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 21 листопада 2016 року (судді Ткаченко Б.О., Зеленін В.О., Коршун Н.М.) рішення господарського суду Черкаської області від 30 липня 2013 року залишено без змін.

Не погодившись з зазначеною постановою Компанія "Garensia Enterprises Limited" звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 21 листопада 2016 року та рішення господарського суду Черкаської області та справу передати на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

В обґрунтування зазначених вимог заявник касаційної скарги посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 15 серпня 2011 року відбулись Загальні збори акціонерів Відкритого акціонерного товариства "Черкасиобленерго", яке реорганізовано в Публічне акціонерне товариство "Черкасиобленерго", за результатами яких складено Протокол № 16.

Пунктом 10 порядку денного цих зборів було затверджено питання: "Про розподіл прибутку ВАТ "Черкасиобленерго" (визначення порядку покриття збитків) за підсумками роботи у 2010 році, встановлення порядку виплати дивідендів".

З зазначеного питання Загальні збори акціонерів прийняли наступне рішення:

" 1. Розподілити чистий прибуток Товариства за результатами роботи у 2010 році (у розмірі 50 756,00 тис. грн. наступним чином:

- на виплату дивідендів - 30%;

- на розвиток виробництва - 65%;

- на формування резервного капіталу - 5%.

2. Дивіденди на державну частку у розмірі 7004,333 тис. грн. перерахувати до 16 вересня 2011 року.

3. Правлінню Товариства після перерахування (сплати) дивідендів, нарахованих на державні корпоративні права надіслати копії платіжних доручень до Фонду державного майна України."

Згідно Реєстру власників іменних цінних паперів станом на 13 грудня 2010 року та Зведеного облікового реєстру власників цінних паперів, складеного 18 квітня 2013 року ПАТ "Національний депозитарій України", ОСОБА_5 (позивач) є власником простих іменних акцій Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" (відповідач) у кількості 10 штук, номінальною вартістю 2,50 грн.

Відповідно до Звіту за результатами проведення аналізу фінансово-господарської діяльності ПАТ "Черкасиобленерго", заборгованість перед ДП "Енергоринок" станом на 31 грудня 2012 року складала 133 839 тис. грн., з яких 89227 тис. грн. - борги, які виникли до 14 травня 2004 року (до моменту порушення справи про банкрутство) та 44612 тис. грн. - поточна заборгованість.

Позивач посилається на недійсність рішення про виплату дивідендів, прийнятого Загальними зборами акціонерів ПАТ "Черкасиобленерго", яке знаходиться у процедурі банкрутства (стадія розпорядження майном), без відповідної згоди розпорядника майна боржника.

Згідно ст. 80 Господарського кодексу України акціонерним товариством є господарське товариство, яке має статутний капітал, поділений на визначену кількість акцій однакової номінальної вартості, і несе відповідальність за зобов'язаннями тільки майном товариства, а акціонери несуть ризик збитків, пов'язаних із діяльністю товариства, в межах вартості належних їм акцій.

Відповідно до ст. 152 Цивільного кодексу України акціонерне товариство - господарське товариство, статутний капітал якого поділено на визначену кількість часток однакової номінальної вартості, корпоративні права за якими посвідчуються акціями.

Порядок створення, діяльності, припинення, виділу акціонерних товариств, їх правовий статус, права та обов'язки акціонерів визначаються Законом України "Про акціонерні товариства" від 17 вересня 2008 року, який набрав чинності з 30 квітня 2009 року, із змінами, які враховані судом на дату прийняття спірного рішення, тобто 15 серпня 2011 року.

Згідно ст. 3 Закону України "Про акціонерні товариства" акціонерне товариство - господарське товариство, статутний капітал якого поділено на визначену кількість часток однакової номінальної вартості, корпоративні права за якими посвідчуються акціями.

Відповідач за типом акціонерних товариств згідно ст. 5 Закону України "Про акціонерні товариства" є публічним акціонерним товариством.

Статтею 32 Закону України "Про акціонерні товариства" встановлено, що загальні збори є вищим органом акціонерного товариств. Акціонерне товариство зобов'язане щороку скликати загальні збори (річні загальні збори). Річні загальні збори товариства проводяться не пізніше 30 квітня наступного за звітним року. До порядку денного річних загальних зборів обов'язково вносяться питання, передбачені пунктами 11, 12 і 24 частини другої статті 33 цього Закону, тобто: затвердження річного звіту товариства (п.11); розподіл прибутку і збитків товариства з урахуванням вимог, передбачених законом (п.12); прийняття рішення за наслідками розгляду звіту наглядової ради, звіту виконавчого органу, звіту ревізійної комісії (ревізора) (п.24).

Судами попередніх інстанцій під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_5 (позивач) є акціонером відповідача, а також власником 10 простих іменних акцій товариства, загальною номінальною вартістю 2,50 грн.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" роз'яснено, що судам необхідно враховувати, що рішення загальних зборів учасників (акціонерів) та інших органів господарського товариства є актами, оскільки ці рішення зумовлюють настання правових наслідків, спрямованих на регулювання господарських відносин, і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

У зв'язку з цим підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів акціонерів (учасників) господарського товариства можуть бути:

- порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів товариства;

- позбавлення акціонера (учасника) товариства можливості приймати участь у загальних зборах;

- порушення прав чи законних інтересів акціонера (учасника) товариства рішенням загальних зборів.

Згідно з п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" суди мають враховувати, що для визнання недійсним рішення загальних зборів товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (акціонера) товариства. Якщо за результатами розгляду справи факт такого порушення не встановлено, господарський суд не має підстав для задоволення позову.

Колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що доводи позивача щодо порушення спірним рішенням його прав і охоронюваних законом інтересів є обґрунтованими з огляду на наступне.

Прийняте з порушенням вищенаведених норм закону спірне рішення негативно впливає на відновлення платоспроможності боржника - відповідача, його фінансовий стан, відповідно, порушує права і охоронювані законом інтереси акціонерів, незалежно від кількості належних їм акцій товариства. Банкрутство акціонерного товариства призведе до повного знецінення акцій на фондовому ринку, в той час як направлення прибутку на відновлення платоспроможності відповідача забезпечить ліквідність належних позивачу акцій, що дасть йому можливість реалізувати, передбачені ст. 25 Закону України "Про акціонерні товариства" права акціонера - власника простих акцій.

Одним з доводів заявника касаційної скарги є посилання на те, що права позивача не порушуються, а отже позов не може бути задоволений.

Проте, зазначені обставини спростовуються встановленими вище обставинами справи.

Крім того, постановою Вищого господарського суду України від 09 лютого 2016 року скасовано постанову Київського апеляційного господарського суду від 26 листопада 2015 року та зазначено про необхідність встановлення процесуального статусу заявників апеляційних скарг Компанії "Garensia Enterprises Limited" та Приватного акціонерного товариства "Українська енергозберігаюча сервісна компанія", як учасників судового процесу.

Також, постановою Вищий господарський суд України звернув увагу суду апеляційної інстанції про ненадання оцінки заяві Компанії "Garensia Enterprises Limited" про застосування строку позовної давності, яка обґрунтована скороченим строком позовної давності для оскарження рішення загальних зборів, передбаченим ст. 50 Закону України "Про акціонерні товариства".

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19 вересня 2016 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Компанію "Garensia Enterprises Limited" та Приватне акціонерне товариство "Українська енергозберігаюча сервісна компанія".

Також, суд апеляційної інстанції розглянув клопотання Компанії "Garensia Enterprises Limited" про застосування строку позовної давності, який є скороченим та складає три місяці з дати прийняття рішення та дійшов висновку про неможливість його розгляду.

Колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновком суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Статтею 21 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що сторонами в судовому процесі є позивач і відповідач.

Відповідно до абз. 4 п. 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29 травня 2013 року № 10 заява про сплив позовної давності, зроблена будь-якою іншою особою (в тому числі й учасником судового процесу, включаючи прокурора, який не є стороною у справі), крім сторони у спорі, не є підставою для застосування судом позовної давності. Зокрема, частиною четвертої статті 27 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) передбачено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, користуються процесуальними правами сторони (за певними винятками); при цьому права сторони, визначені, зокрема, статтею 22 та іншими нормами цього Кодексу, є саме процесуальними, в той час як згаданий припис статті 267 ЦК України є нормою права матеріального і не може розумітися як можливість застосування господарським судом позовної давності за заявами зазначених третіх осіб.

Оскільки Компанія "Garensia Enterprises Limited" і Приватне акціонерне товариство "Українська енергозберігаюча сервісна компанія" є акціонерами відповідача та залучені до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, то застосування судом позовної давності за їх заявами є неможливим.

Посилання заявника касаційної скарги на Закон України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" як на спеціальний у даних правовідносинах, який не забороняє розподіл та виплату дивідендів, порівняно із Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" який забороняє такий розподіл, суд касаційної інстанції відхиляє з огляду на наступне.

Крім того, заявником касаційної скарги не зазначено яку саме норму Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" суди попередніх інстанцій порушили під час винесення оскаржуваних процесуальних документів, застосувавши норми Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Крім того, абз. 4 п. 3.7 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" визначено, що особливості участі у процедурі погашення заборгованості підприємств паливно-енергетичного комплексу, щодо яких здійснюється провадження у справі про банкрутство (підготовче, попереднє засідання, стадія розпорядження майном або санації підприємства), визначаються статтею 4 цього Закону.

Стаття 4 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" визначає особливості участі у процедурі погашення заборгованості підприємств паливно-енергетичного комплексу, щодо яких здійснюється провадження у справі про банкрутство.

Жодного регулювання спірних правовідносин щодо виплати дивідендів зазначена норма не містить, як і Закон України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" в цілому.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає лише ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, доводи заявника касаційної скарги про порушення і неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення колегія суддів Вищого господарського суду України не вбачає.

З огляду на зазначене. Вищий господарський суд України дійшов висновку, що постанову суду апеляційної інстанції слід залишити без змін, а касаційні скарги - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Компанії "Garensia Enterprises Limited" залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 21 листопада 2016 року зі справи № 925/1110/13 залишити без змін.

Головуючий суддя І. А. Плюшко

Судді М. М. Малетич

С. С. Самусенко