КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2017 р. Справа№ 910/17991/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Чорної Л.В.

Яковлєва М.Л.

представники сторін:

від позивача: Фомін О.Д., довіреність № 062/15/1/03-29 від 04.01.2017;

від відповідача: Піддубок Є.Д., довіреність № 6/9/28-10-10-02

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України на рішення господарського суду міста Києва від 14.11.2016 у справі № 910/17991/16 (суддя Спичак О.М.)

за позовом комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація", м. Київ

до офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, м. Київ

про стягнення 318 966,69 грн.,

За результатами розгляду апеляційної скарги Київський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року комунальне підприємство «Київжитлоексплуатація» (надалі- позивач/КП «Житлоексплуатація») звернулось до господарського суду міста Києва із позовною заявою до міжрегіонального головного управління Міндоходів - центрального офісу з обслуговування великих платників (надалі- відповідач) про стягнення 318 966,69 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо повної оплати вартості теплової енергії та вартості технічного обслуговування системи центрального опалення відповідно до умов договору № 1885 про відшкодування комунальних послуг з теплопостачання та технічного обслуговування і утримання внутрішньобудинкових інженерних систем ЦО та їх абонентських уводів від 19.04.2012.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.10.2016 у справі № 910/17791/16 міжрегіональне головне управління Міндоходів - центрального офісу з обслуговування великих платників замінено у порядку ст. 25 Господарського процесуального кодексу України на його правонаступника - офіс великих платників податків Державної фіскальної служби України ( а.с. 111-112).

Рішенням господарського суду міста Києва від 14.11.2016 у справі № 910/17991/16 (суддя Спичак О.М.) позовні вимоги задоволено повністю; стягнуто з офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України на користь комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» заборгованість в розмірі 318 966,69 грн. та судовий збір в сумі 4784,50 грн.

Рішення місцевого господарського суду обґрунтовано тим, що відповідно до договору про надання послуг від 12.04.2012 позивачем було надано відповідачу послуги з теплопостачання та технічного обслуговування і утримання будинкових інженерних систем на загальну суму 351 006,76 грн., однак відповідачем зобов'язання по оплаті наданих йому послуг не були виконанні, у результаті чого у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 318 966,69 грн. Оскільки доказів погашення суми заборгованості відповідачем надано не було, суд визнав за правомірне задовольнити вказаний позов повністю.

При цьому місцевий господарський суд керувався приписами ст.ст. 11, 204, 525, 526, 530, 626, 629, 631 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України та ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, офіс великих платників податків Державної фіскальної служби України (надалі- апелянт) звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням норм процесуального права, що виражено у неповному дослідженні доказів наданих позивачем; неповним з'ясуванням обставин справи, що мають значення для справи; не вжиттям всіх необхідних заходів для повного та всебічного розгляду справи та нормами матеріального права, зокрема, ст. 639, 641, 642 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.01.2017 відновлено офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України пропущений процесуальний строк на звернення з апеляційною скаргою на рішення господарського суду міста Києва від 14.11.2016 у справі № 910/17991/16; скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 02.02.2017.

02.02.2017 Київським апеляційним господарським судом оголошено перерву до 23.02.2017.

Представник відповідача (апелянта) в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги з викладених в апеляційній скарзі підстав та просив задовольнити її повністю.

Представник позивача у судовому засіданні заперечив вимоги апеляційної скарги з викладених у відзиві на апеляційну скаргу підстав, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Місцевим господарським судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 19.04.2012 між комунальним підприємством "Київжитлоспецексплуатація" (підприємство) та Спеціалізованою державною податковою інспекцією по роботі з ВПП у м. Києві (споживач) було укладено договір № 1885 відшкодування комунальних послуг з теплопостачання та технічного обслуговування і утримання внутрішньобудинкових інженерних систем ЦО та їх абонентських уводів ( надалі- договір).

Предметом цього договору є відшкодування комунальних послуг з теплопостачання та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої у гарячій воді та експлуатаційних витрат; обслуговування та утримання внутрішньобудинкових інженерних систем ЦО та їх абонентських уводів в нежилому приміщенні (будинку) за адресою: вул. Леванєвського, 2 літ. А ( п.1. договору).

Відповідно до п. 2.1 договору підприємство зобов'язано, в тому числі, розподіляти, надану енергопостачальною організацією в цілому на будинок, теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби: опалення (під час опалювального сезону), в кількості та в обсягах, що відповідають технічній документації будинку та площі, займаній споживачем (звернення-доручення); надавати послуги по розрахунковому обслуговуванню абонентів з енергопостачальною організацією за спожиту теплову енергію, проводити засобами дирекції, як структурного підрозділу підприємства, технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем опалення, абонентських уводів згідно з наданою калькуляцією.

Відповідно до п. 2.3.5, 2.3.10 споживач зобов'язаний забезпечувати належну експлуатацію теплосистем у займаних приміщеннях та своєчасне вжиття заходів з утеплення приміщень та місць загального користування. Своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати (сплачувати) на розрахунковий рахунок Дирекції по експлуатації нежилих будинків (структурного підрозділу підприємства) вартість спожитої теплової енергії та технічного обслуговування тепло системи; при наявності заборгованості за отримані послуги в забезпеченні тепловою енергією сплачувати всю суму боргу до закінчення опалювального сезону.

Пунктом 2.3.6. договору визначено, що споживач своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати (сплачувати) вартість спожитої теплової енергії та технічного обслуговування теплосистеми.

Договір набуває чинності з 19.04.2012 та діє до 31.12.2012 Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією зі сторін (п.п.6.1, 6.4 договору.).

У додатку №1 до договору № 1885 від 19.04.2012 сторонами погоджено тарифи на теплову енергію та технічне обслуговування тепломережі. При цьому, у п. 5 вказаного додатку сторони погодились, що можлива зміна тарифів протягом строку дії правочину.

Порядок розрахунків за теплову енергію визначено у додатку №2 до договору № 1885 від 19.04.2012.

Відповідно до п. 1 додатку № 2 до договору № 1885 від 19.04.2012 визначено, що розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться виключно у грошовій формі.

Пунктами 2, 3. вказаного додатку сторони погодили, що споживач щомісяця з 14 по 18 число самостійно отримує у підприємства (за адресою: вул. Артема, 58/2-Д, договірно-розрахунковий відділ) акт звірки на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки споживач повертає підприємству), розрахунок фактичного споживання теплової енергії за попередній та поточний місяці та технічного обслуговування, з урахуванням остаточного сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду та акт виконаних робіт. Сплату за вказаними документами, споживач виконує не пізніше 23 числа поточного місяця.

В подальшому додатковою угодою про внесення змін до договору №1885 від 19.04.2012 сторонами було внесено щодо зміни назви споживача на Міжрегіональне головне управління ДФС - Центральний офіс з обслуговування великих платників (правонаступником прав та обов'язків якого є Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби відповідно до п.1 Положення про положення про Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби, яке затверджено Наказом №504 від 09.06.2016 Державної фіскальної служби України).

На підставі умов договору № 1885 від 19.04.2012 Комунальним підприємством "Київжитлоспецексплуатація" на відшкодування вартості з теплопостачання та технічного обслуговування і утримання внутрішньобудинкових інженерних систем ЦО та їх абонентських уводів за період з січня 2016 по липень 2016 було виставлено споживачу рахунки на загальну суму 351 006,76 грн., що підтверджується реєстрами видачі платіжних документів та обліковими картки споживання теплової енергії за вказаний період, які було складено енергопостачальною організацією за наслідками обліку спожитої теплової енергії у приміщені, яке розташовано за адресою вул. Леванєвського, 2 літ.А,

Крім того, позивачем в якості доказів забезпечення у вказаний період приміщення за адресою: вул. Леванєвського, 2 літ. А, послугами теплопостачання позивачем надано до матеріалів справи договір №1541520 від 01.09.2011 про постачання теплової енергії у гарячій воді, укладений між Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго" (енергопостачальна організація) та Дирекцією по експлуатації нежилих будинків КП "Київжитлоспецексплуатація" (абонент), предметом якого є постачання, користування та своєчасна оплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді. Відповідно до умов вказаного правочину об'єктом теплопостачання є приміщення за адресою: вул.Леванєвського, 2 літ.А.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання по оплаті наданих згідно договору послуг, у зв'язку з чим позивач вказує на існування заборгованості у розмірі 318 966, 69 грн.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Стаття 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 1 ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як встановлено ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується і позивача, який повинен був довести належними засобами доказування факт порушення відповідачем його прав.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Матеріалами справи підтверджується, що між сторонами було укладено договір № 1885 відшкодування комунальних послуг з теплопостачання та технічного обслуговування і утримання внутрішньобудинкових інженерних систем ЦО та їх абонентських уводів від 12.04.2012

За період з січня 2016 по липень 2016 включно позивачем було надано відповідачу обумовлених договором послуг на загальну суму 351 006,76 грн.

Як було достовірно встановлено місцевим господарським судом та не спростовано відповідачем у справі у зв'язку з неналежним виконанням умов договору про надання послуг у останнього перед позивачем утворилася заборгованість за отримані послуги у розмірі 318 966,69 грн. З огляду на відсутність будь-якої доказової бази на підтвердження протилежного, колегія суддів вважає правомірним висновок місцевого господарського суду про необхідність задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованість за отримані послуги у розмірі 318 966,69 грн.

Місцевим господарським судом було правомірно відхилено посилання відповідача про припинення дії договору відповідно до листа № 4356/10/28-10-03-2-18 від 29.02.2016, який було отримано позивачем 01.03.2016, з огляду на те що вказаний лист було направлено відповідачем у порушення п 6.4 (не у місячний строк до 31.12.2015), а тому не може вважатись повідомленням про припинення дії договору.

Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що повідомлення про припинення договору направлялись будь-якою зі сторін у 2014 та 2015, що також вказує на пролонгацію укладеного між сторонами правочину на 2014, 2015 та, відповідно, на 2016 рік.

Як вбачається з постанови №311 від 06.08.2014 Кабінету Міністрів України "Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України" реорганізовано територіальні органи Міністерства доходів і зборів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної фіскальної служби.

Зокрема, Міжрегіональне головне управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників реорганізовано шляхом приєднання до Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби - Центральний офіс з обслуговування великих платників.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців вбачається, що на теперішній час Міжрегіональне головне управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників припинено.

Постановою № 247 від 30.03.2016 Кабінету Міністрів України "Деякі питання територіальних органів Державної фіскальної служби" перейменовано Міжрегіональне головне управління Державної фіскальної служби - Центральний офіс з обслуговування великих платників в Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби.

Відповідно до Положення про Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби, яке затверджено Наказом № 504 від 09.06.2016 Державної фіскальної служби України Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби є правонаступником Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників.

Так, наказом Державної фіскальної служби України № 7-г від 29.01.2016 «Про закріплення нерухомого майна за ГУ ДФС у м. Києва" за ГУ ДФС у місті Києві закріплено нежитлові приміщення, які розміщуються за адресою: вул. Леванєвського, 2 літ.А ГУ ДФС у м. Києві. У відповідності до вказаного Наказу Міжрегіональному головному управлінню ДФС - Центральному офісу з обслуговуванню великих платників наказано передати вказане нежитлове приміщення ГУ ДФС у місті Києві за актом приймання-передачі.

Рішенням № 890/890 від 28.07.2016 Київської міської ради "Про передачу до сфери управління Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві нежилих приміщень комунальної власності територіальної громади міста Києва на вул. Леванєвського,2" передано до сфери управління ГУ ДФС у м. Києві нежилі приміщення у будинку №2 по вул. Леванєвського у місті Києві.

Відповідно акту прийняття -передачі основних засобів від 22.09.2016 Головному управлінню ДВС у м. Києві було передано приміщення загальною площею 3007,00 кв. м. у будинку № 2 по вул. Леванєвського.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що вказаний актом підтверджується те, що приміщення будинку № 2 по вул. Леванєвського у місті Києві було передано Головному управлінню Державної фіскальної служби у м. Києві лише 22.09.2016, тобто, за межами спірного періоду.

У вказаному вище акті зазначено, що на момент прийняття (передачі) об'єкта нерухомого майна у приміщенні знаходився Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби.

Таким чином, враховуючи чинність договору № 1885 від 19.04.2012 колегія суддів погоджується з вірним висновком суду першої інстанції, що саме відповідач у даному випадку зобов'язаний вносити грошові кошти в якості відшкодування вартості комунальних послуг за період з січня 2016 по липень 2016.

Колегією суддів встановлено, що листом № 2715/10/28-10-02-02-18 від 18.02.2016 відповідач завернувся з проханням, у разі наявності дебіторської/кредиторської заборгованості за договором № 1885 від 19.04.2012 врахувати її в розрахунок за отримані послуги в новому договорі ( а.с. 100).

Посилання офісу великих платників податків Державної фіскальної служби у апеляційній скарзі на те, що акти прийому виконаного опалення та технічного обслуговування не містять підпису зі сторони споживача (відповідача) колегія суддів вважає неспроможними, оскільки відповідно до пункту 2, 3. додатку№2 договору №1885 від 19.04.2012 споживач щомісяця з 14 по 18 число самостійно отримує у підприємства (за адресою: вул. Артема, 58/2-Д, договірно-розрахунковий відділ) акт звірки на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки споживач повертає підприємству), розрахунок фактичного споживання теплової енергії за попередній та поточний місяці та технічного обслуговування, з урахуванням остаточного сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду та акт виконаних робіт, а відтак відсутність підписаних відповідачем актів виконаних робіт (актів прийому виконаного опалення та технічного обслуговування) за умови існування у відповідача обов'язку самостійного їх отримання жодним чином не свідчить про відсутність у нього обов'язку з оплати наданих послуг, оскільки підставою для оплати за договором № 1885 про відшкодування комунальних послуг з теплопостачання та технічного обслуговування і утримання внутрішньобудинкових інженерних систем ЦО та їх абонентських уводів від 19.04.2012, власне, є обов'язок відшкодувати вартість отриманих послуг.

Колегія суддів звертає увагу заявника апеляційної скарги, що в матеріалах справи містяться докази направлення вказаних актів з січня 2016 по липень 2016 року відповідачу, які в свою чергу були ним отримані, однак не були підписані.

На підставі вищевикладеного апеляційний суд не приймає до уваги інші твердження апелянта, що зазначені в апеляційній скарзі стосовно порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права.

У відповідності до ст.ст. 32-34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, колегія суддів на підставі доказів та пояснень наявних в матеріалах справи дійшла до висновку, що відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України підстав для скасування чи зміни рішення місцевого господарського суду не вбачає, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

В зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України, що судові витрати покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 4-2, 4-3, 4-7, 32-34, 43, 44, 49, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України залишити без задоволення, рішення господарського міста Києва від 14.11.2016 у справі № 910/17991/16 залишити без змін.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді Л.В. Чорна

М.Л. Яковлєв