ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 р. Справа № 917/1853/16

За позовом Державної служби України з надзвичайних ситуацій, вул. О. Гончара, 55, м. Київ, 01601

до Публічного акціонерного товариства "АвтоКраз", вул. Київська, 62, м. Кременчук, Полтавська область, 39631

про стягнення 730 158,60 грн. штрафних санкцій

Суддя Гетя Н.Г.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 дов. №01-58/08 від 03.01.2017р.

від відповідача: ОСОБА_2 дов. №4 від 04.01.2017р.

Суть спору: розглядається позовна заява про стягнення з відповідача заборгованості за договором про закупівлю автомобіля спеціальної призначеності № 21-6/16 від 18.12.2015 р. у розмірі 730 458, 06 грн., з яких: 108 337,68 грн. - пеня за порушення строків виконання зобовязання; 229 806,02 грн. - штраф за прострочення виконання зобовязання; 54 168,84 грн. - пеня за користування коштами у разі несвоєчасної поставки автомобіля; 108 337,68 грн. - пеня за прострочення поставки автомобіля; 229 807, 02 грн. - штраф за прострочення поставки більше ніж на 30 днів.

Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених позовній заяві.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечує та до суду 13.12.2017 року подав відзив на позовну заяву.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, спір розглядається за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

18 грудня 2015 між Державною службою України з надзвичайних ситуацій (далі-Замовник) та ПАТ «АвтоКраз» (дал і- Постачальник) було укладено договір про закупівлю «Автомобілів спеціальної призначеності (піротехнічна машина важкого типу (ПМ-В) код 29.10.5, згідно з ДК 016-2010 за державні кошти №21-6/16 (далі-договір).

За умовами положень п. 1.1., Постачальник зобов'язався поставити у власність замовнику автомобілі спеціальної призначеності (піротехнічна машина важкого типу (ПМ-В) код 29.10.5, згідно з ДК 016-2010 (далі-продукція) в кількості та комплектації згідно з специфікацією, що є невідємною частиною договору, а Замовник зобовязався прийняти та оплатити продукцію на умовах цього договору.

Пунктами 1.3., 2.1., 2.2., 3.3., 6.1. та 11.1. передбачено, що умови цього договору викладені сторонами у відповідності до умов поставки DDP (загін технічної служби ГУ ДСНС України в Київській області, Київська обл., м. Вишневе, вул. Київська, 6) Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати «Інкотермс» (в редакції 2010 року), які застосовуються із врахуванням особливостей, пов'язаних із внутрішньодержавним характером цього договору, а також особливостей, що випливають із умов цього договору.

Ціна договору становить 3 282 960,00 грн. в тому числі ПДВ 547 160,00 грн. за цінами відповідно до пропозиції та специфікації з врахуванням транспортних витрат та вартості розвантажувальних робіт.

Замовник керуючись вимогами абзацу другого підпункту 4 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2014 №117 «Про здійснення попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за державні кошти» здійснює попередню оплату у розмірі 100% від загальної суми договору, що становить 3 282 960,00 грн. в тому числі ПДВ 547 160,00 грн. по мірі надходження коштів з Державного бюджету України на реєстраційних рахунок ДСНС України.

Продукція повинна бути поставлена Замовнику в термін до 28 лютого 2016 року року.

Приймання-передача продукції здійснюється у присутності представників сторін, за накладними та актами приймання-передачі в місці постачання продукції, при наявності документів зазначених у пункті 4.4. договору.

Цей договір вступає в силу з моменту його підписання та реєстрації в Державній казначейській службі України і діє до повного його виконання, але не пізніше 28 лютого 2016

З наявним в матеріалах справи копії платіжного доручення №51 від 21.12.2015р. та викладених у позовній заяві пояснень слідує, що на виконання умов договору ДСНС України перерахувала на користь відповідача попередню оплату у розмірі 3 282 960,00 грн.

01.04.2016р. сторонами було підписано акт прийняття-передачі основних засобів №21-1/19, відповідно до якого позивач прийняв піротехнічну машину важкого типу (ПМ-В) код 29.10.5В

Отже, відповідач допустив прострочення поставки на 33 дні (з 29.02.2016р. по 01.04.2016р.), що підтверджується підписаним 01.04.2016о. сторонами актом прийняття-передачі основних засобів.

Враховуючи порушення відповідачем строків поставки товару за договором, позивач звернувся до останнього з претензією про сплату передбаченої договором пені. Копія зазначеної вимоги та доказів її надіслання наявні в матеріалах справи.

В обгрунтування нарахованої суми пені позивач зазначив, що відповідач допустив прострочення поставки, а тому нарахував суму пеню та штраф, відповідно до п. 8.2, п. 8.4 Договору, ст.. 231 ГК України.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що заявлена позовна вимога задоволенню підлягає частково виходячи з нижченаведеного.

Відповідно до ч. 1 ст. 173, ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Так, приписами ст. ст. 712 та 664 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

- вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар;

- надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар.

Приписами статті 611 ЦК України унормовано, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 8.2. договору передбачено, що за порушення строків виконання зобовязання, постачальник сплачує на користь замовника пеню у розмірі 0,1% вартості продукції, з якої допущено прострочення виконання, за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів постачальник сплачує штраф у розмірі 7% вартості непоставленої продукції.

Відповідно до пункту 8.4 Договору у разі несвоєчасної поставки Товариство зобов'язане за користування коштами сплатити пеню у розмірі 0,05% суми попередньої оплати від дня, коли продукція мала бути поставленою до дня фактичної передачі.

Відповідно до частини другої статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі 20 % вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 % вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % вказаної вартості.

Таким чином, позивач нарахував відповідачу на підставі п. 8.2 Договору пеню в розмірі -108337,68 грн., штраф за прострочення виконання зобов»язань понад 30 днів у розмірі 229807,20 грн.; на підставі п. 8.4 Договору пеню за користування коштами у розмірі 54 168,84 грн.; на підставі ст.. 231 ГК України пеню за порушення строків поставки автомобіля в розмірі 108 337,68 грн., штраф за прострочення поставки понада 30 днів в розмірі 229807,20 грн.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до п 8.2. договору передбачено, що за порушення строків виконання зобовязання, постачальник сплачує на користь замовника пеню у розмірі 0,1% вартості продукції, з якої допущено прострочення виконання, за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів постачальник сплачує штраф у розмірі 7% вартості непоставленої продукції.

Тобто, умовами договору поставки передбачено застосування разом пені та штрафу як видів цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань за порушення строків оплати товару.

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій (неустойки, штрафу, пені) за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до статті 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Враховуючи вищевикладене , суд задовольняє позовні вимог в частині стягнення пені (відповідно до п. 8.2 Договору) в розмірі 108 337,68 грн. та відхиляє стягнення пені в розмірі 108337,68 грн. за прострочення поставки автомобіля (відповідно до ст.. 231 ГК України).

Щодо заявленого позивачем штрафу у розмірі 7% від вартості поставленої партії товару, що становить 229807,20 грн, то зважаючи на закріплену статтею 627 Цивільного кодексу України свободу договору і встановлену сторонами у Договорі відповідальність за порушення строків оплату, відповідно до якої винна сторона сплачує як пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент нарахування пені, від суми заборгованості за кожен день прострочення виконання зобовязання за цим Договором, а також штраф у розмірі 7% від вартості поставленої партії товару, вимога про стягнення штрафу поряд з вимогою про стягнення пені не суперечить діючому законодавству.

В уточненнях до позовної заяви від 08.02.2017р. позивач зазначає, що передбачена п. 8.4 Договору пеня являється саме процентами за користування чужими коштами.

Дослідивши умови Договору суд встановив, що сторони пунктом 8.4 передбачили саме нарахування пені у розмірі 0,05% суми попередньої оплати від дня, коли продукція мала бути поставленою до дня фактичної передачі, а не проценти за користування чужими коштами, як зазначає в уточненні позивач.

За приписами статей 32, 33 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 3348,24 грн. інфляційних втрат, 2128,24 грн. 3% річних та 41425,75 грн. пені є доведеними, обґрунтованими, відповідачем не спростовані, а відтак підлягають задоволенню. В решті вимог щодо яких не припинено провадження у справі суд відмовляє, з огляду на їх безпідставність.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статей 44, 49 ГПК України, покладаються судом на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 32, 33, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "АвтоКраз" (вул. Київська, 62, м. Кременчук, Полтавська область, 39631, ) на користь Державної служби України з надзвичайних ситуацій (вул. О. Гончара, 55, м. Київ, 01601, ) штрафні санкції за Договором №21-6/16 у розмірі 338 144,88 грн. з яких 108 337,68 грн. пеня та 229 807,20 грн. штраф, а також витрати на сплату судового збору в розмірі 5072,17 грн.

3 В іншій частині позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 13.02.2017 року

Суддя Гетя Н.Г.