ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
У Х В А Л А

"23" лютого 2017 р.Справа № 924/1282/13

Господарський суд Хмельницької області у складі:

суддя Олійник Ю.П., розглянувши матеріали справи

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОЦЕНТР КИЇВ" м.Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРО ЛІЗИНГ" м. Хмельницький

про порушення справи про банкрутство (розгляд заяви (позовної) Публічного акціонерного товариства "Рівнеазот" м. Рівне до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро Лізинг" м.Хмельницький та до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" м.Київ про визнання недійсним договору застави №132065 від 04.07.2008р. в частині передачі в заставу чотирьох транспортних засобів ПАТ "Рівнеазот": -Ford Тоurneo Соnnесt 1.8ТDСІ, шасі № WFOJXXTTPJ8C28096, реєстраційний номер №АА5391 НР; -Ford Тоurneo Соnnekt 1.8ТDСІ, шасі №WFOJXXTTPJ7Р46667, реєстраційний № НОМЕР_1; -Skoda Superb Classic 1,8 МТ, шасі №ТМВDL23UX8B301667, реєстраційний №АА9618НР; -Skoda Octavia А5 Liftback Ambiente 1,6, шасі №ТМВСА41Z88В157371, реєстраційний №АА9617НР).

Представники учасників судового процесу :

ПАТ "Рівнеазот"- ОСОБА_1- за дов. від 23.12.16,

ТОВ "Євро Лізинг"- ОСОБА_2- за дов. від 01.01.17,

ПАТ "УкрСиббанк"- ОСОБА_3- за дов. від 30.12.15

Ухвалою суду від 26.03.2015р. порушено провадження у справі № 924/421/15.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 28.10.2013 порушено провадження у справі № 924/1282/13 про банкрутство ТОВ "Євро Лізинг".

Постановою суду від 23.07.2015р. боржника визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 04.06.2015р. у справі №924/421/15 під головуванням судді Радченя Д.І. в порядку позовного провадження задоволено позовні вимоги ПАТ "Рівнеазот" до ТОВ "Євро Лізинг", ПАТ "УкрСиббанк". Визнано недійсним договір застави №132065 від 04.07.2008, укладений між ТОВ "Євро Лізинг" та ПАТ "УкрСиббанк", зокрема, його додаткову угоду №27 від 24.02.2011 в частині передачі в заставу чотирьох транспортних засобів ПАТ "Рівнеазот": - Ford Тоurneo Соnnесt 1.8 ТDСІ, шасі №WFOJXXTTPJ8C28096, державний реєстраційний номер НОМЕР_2; - Ford Тоurneo Соnnekt 1.8 ТDСІ, шасі №WFOJXXTTPJ7Р46667, державний реєстраційний номер НОМЕР_1; - Skoda Superb Classic 1,8 МТ, шасі №ТМВDL23UX8B301667, державний реєстраційний номер НОМЕР_3; - Skoda Octavia А5 Liftback Ambiente 1,6, шасі №ТМВСА41Z88В157371, державний реєстраційний номер НОМЕР_4. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 16.09.2015р. рішення господарського суду Хмельницької області від 04.06.2015р. залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 25.11.2015р. касаційну скаргу ПАТ "УкрСиббанк" задоволено частково, постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 16.09.2015р. та рішення господарського суду Хмельницької області від 04.06.2015р. скасовано, справу № 924/421/15 передано на новий розгляд до господарського суду Хмельницької області. При цьому зазначено, що не можна вважати законними висновки суддів щодо права власності на предмет лізингу за ПАТ «Рівнеазот» (єдиний власник чи співвласник) згідно з ст.317 ЦК України, ст.9 Закону України «Про фінансовий лізинг». Зазначено про ненадання судами правової оцінки обставинам, встановленим рішенням господарського суду Хмельницької області від 8.09.2014р. по справі № 924/894/14.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 30.05.2016р. провадження у справі № 924/421/15 припинено.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 16.08.2016р. апеляційну скаргу задоволено, ухвалу господарського суду Хмельницької області від 30.05.2016р. скасовано, справу № 924/421/15 передано на розгляд до господарського суду Хмельницької області.

Постановою Вищого господарського суду України від 25.11.2015 касаційну скаргу ПАТ "УкрСиббанк" задоволено частково, постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 16.08.2016 у справі №924/421/15 скасовано. Ухвалу господарського суду Хмельницької області від 30.05.201р. у справі №924/421/15 змінено, виклавши її резолютивну частину в наступній редакції: "Справу №924/421/15 передати до господарського суду Хмельницької області для розгляду по суті в межах справи про банкрутство №924/1282/13."

Ухвалами суду від 7.12.2016р., від 15.12.2016р., від 10.01.2017р. суддями Крамаром С.І., Яроцьким А.М., Радченею Д.І. задоволено самовідводи.

Відповідно до розпорядження керівника апарату суду від 10.01.2017р. № 8/17 та протоколу повторного автоматизованого розподілу від 10.01.2017 справу в частині заяви про визнання недійсним договору застави в частині передано на розгляд судді Олійнику Ю.П.

Ухвалою суду від 11.11.2017р. заяву по справі №924/1282/13 прийнято до розгляду суддею Олійником Ю.П. Ухвалою суду від 23.01.2017р. розгляд заяви відкладався.

ПАТ "Рівнеазот" у заяві (позовній), письмових поясненнях, а також представник у судових засіданнях просять визнати недійсним договір застави №132065 від 04.07.2008р. в частині передачі в заставу чотирьох транспортних засобів ПАТ "Рівнеазот": -Ford Тоurneo Соnnесt 1.8ТDСІ, шасі № WFOJXXTTPJ8C28096, реєстраційний номер №АА5391 НР; -Ford Тоurneo Соnnekt 1.8ТDСІ, шасі №WFOJXXTTPJ7Р46667, реєстраційний № НОМЕР_1; -Skoda Superb Classic 1,8 МТ, шасі №ТМВDL23UX8B301667, реєстраційний №АА9618НР; -Skoda Octavia А5 Liftback Ambiente 1,6, шасі №ТМВСА41Z88В157371, реєстраційний №АА9617НР). Посилаються на ст.9 Закону України "Про фінансовий лізинг", ст. 578 ЦК України, оскільки права ПАТ "Рівнеазот" на автомобілі, передані ТОВ "Євро Лізинг" у заставу ПАТ "УкрСиббанк", як лізингоодержувача захищаються нарівні із захистом прав власника. Майно могло бути передано у заставу лише за його згодою як лізингоодержувача. Зазначають, що договір застави та додаткова угода до нього нотаріально не посвідчені, що суперечить вимогам ч.2 ст.13 Закону України "Про заставу" і тягне за собою недійсність таких угод в силу ст.14 даного закону та ст. 220 ЦК України, враховуючи ч.3 ст. 5 та ст.6 ЦК України, а сторони могли переукласти договір. Звертається увага , на те, що обтяження не містить опису, тому є недійсним в силу ст. 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Крім того, посилаються на те, що спірний договір укладено внаслідок зловмисної домовленості представників шляхом зловживання всупереч ч.1 ст.232 ЦК України, а також на те, що відсутні повноваження керівників сторін договору, укладення договору всупереч ст.92 ЦК України, ч. 2 ст.207 ЦК України. Звертається увага, що додаткові угоди № 19, 29 до спірного договору застави нечинні, оскільки не містять печатки ТОВ "Євро Лізинг".

Заявник також посилається на те, що заствою забезпечені не автомобілі ( предмет лізингу), а лізингові платежі за автомобілі, на те, що додаткова угода № 19 до спірного договору застави підписана неуповноваженою особою в порушення ч.2 ст.207 ЦК України, оскільки відсутня печатка ТОВ «Євро Лізинг» , укладаючи додаткові угоди № 27 від 24.02.2011р. та № 29 від 7.04.2015р. сторонни фактично уклали новий договір , вони є нікчемними. Заявник також вважає, що додаткова угода № 29 укладена не уповноваженою особою, оскільки підписана арбітражним керуючим ОСОБА_4 без рішення загальних зборів учасників ТОВ «Євролізинг», а також ця додаткова угода угода укладена під впливом помилки, що призводить до її недійсності згідно з ч.1 ст. 229 ЦК України. Крім того, заявником подані заперечення щодо посилань інших учасників процесу на преюдиційність судових рішень, на які вони посилаються, а також пояснення щодо зміни найменування заявника з ВАТ на ПАТ.

ТОВ "Євролізинг" у відзиві на позов, письмових поясненнях, представник у судових засіданнях заперечують проти позову, зазначаючи, що доводи позивача про те, що укладання договору застави з передачею транспортного засобу в заставу без згоди ПАТ "Рівнеазот" суперечить вимогам ст. 9 Закону України "Про фінансовий лізинг" та ст. 578 ЦК України, вважають безпідставними, як і той факт, що ПАТ "Рівнеазот" вважає себе співвласником спірних транспортних засобів, що передані в заставу ПАТ "Укрсиббанк" без його згоди. При цьому посилаються на ч. 2 ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг", згідно якої за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Звертається увага на ч.1 ст. 806 ЦК України, на те, що ТОВ "Євролізинг" згідно з ч. 2 ст. 319 ЦК України як власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Тому ТОВ "Євро Лізинг" як лізінгодавець на власний розсуд розпорядився транспортними засобами та не зобовязаний був отримувати згоду від ПАТ "Рівнеазот" на передачу автомобілів у заставу ПАТ "Укрсиббанк", оскільки ПАТ "Рівнеазот" вказаним транспортним засобом має лише право користуватися і його право не обмежується ні банком, ні лізінгодавцем. Щодо визнання недійсним відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України "Про заставу" в частині обов'язкового нотаріального посвідчення договору застави відповідач зазначає, що оспорюваний договір застави було укладено 04.07.2008р. і на той час ч. 2 ст. 13 Закону України "Про заставу" не містила обов'язкової вказівки на нотаріальне посвідчення такого договору. Тому додаткова угода до даного договору не потребувала нотаріального оформлення. Звертається увага на судову практику ( справи № 924/684/15 та № 924/419/15), на те, що у межах справи № 924/1282 розглядалась заява ПАТ «Автоцентр Київ» про визнання недійсною додаткової угоди №29, за результатами якої у задоволені заяви відмовлено.

ПАТ "УкрСиббанк" у відзиві на позов, письмових поясненнях та доповненнях, представник у судовому засіданні проти позову заперечують, звертається увага, що згідно з ст.ст.5, 654 ЦК України зміни в договір вносяться в тій же формі, що і договір, тому потреби нотаріально посвідчувати доповнення не було. Посилаються на відсутність правового механізму нотаріального посвідчення змін до договорів у простій письмовій формі, на те, що оформлення в заставу нових транспортних засобів не є укладенням нового договору, а зміною первинного, оскільки не змінюються всі істотні умови договору. Звертається увага на те, що чинним законодавством не передбачено надання згоди лізингоотримувачем на передачу майна в заставу, а також на пріоритет банку на зареєстровані транспортні засоби (ст.ст.2, 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Посилаються на преюдиційні обставини по справах, на ухвали суду по справі про банкрутство ТОВ "Євролізинг". Крім того, підтримується клопотання про застосування позовної давності в частині застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, враховуючи ч.3 ст. 261 ЦК України, ч.3 ст. 267 ЦК України. Подана також 28.05.2015р. заява про накладення арешту на майно, яке було предметом спірного договору застави у випадку задоволення позовних вимог та визнання недійсним договору застави згідно з ст.1057-1 ЦК України.

ПАТ "УкрСиббанк" надані докази щодо зміни найменування банку, письмові пояснення і клопотання, в яких підтримуються вимоги про застосування позовної давності, уточнення вимог заяви.

Крім того, посилаються на те, що згідно п.1.4. та 2.1. кредитного договору від 4.07.2008р. передбачено цільове призначення кредиту фінансування витрат на придбання транспортних засобів, передбачено забезпечення повернення кредиту автомобілями, що купуються за рахунок кредиту і передаються в лізинг ( оренду). Звертається увага, що заявник, підписуючи договір фінансового лізингу був ознайомлений з його пунктами 7.10 та 13.11.3, а саме із заставою транспортних засобів. Представник ПАТ "УкрСиббанк" також посилається на те, що ПАТ "Рівнеазот" не став власником транспортних засобів, оскільки за рішенням суду та договором купівлі продажу не вчинено фактичних дій по передачі.

ПАТ "УкрСиббанк" також просить зобов'язати ліквідатора ПАТ «Євро Лізинг» включити вимоги ПАТ «Рівнеазот» до шостої черги вимог кредиторів. Однак, зазначене клопотання розгляду не підлягає при розгляді заяви про визнання недійсним договору застави, оскільки Постановою Вищого господарського суду України від 25.11.2015, протоколом повторного автоматизованого розподілу від 10.01.2017, ухвалою суду від 11.11.2017р. передано та прийнято до розгляду по справі виключно заяву ( позовну ) ПАТ «Рівнеазот» про визнання недійсним договору застави в частині. Зазначене не позбавляє права на заявлення такого клопотання при розгляді справи № 924/1282/13 про банкрутство ТОВ "Євро Лізинг" з врахуванням норм Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».,

Як вбачається з матеріалів справи, між ВАТ "Рівнеазот", яке перейменовано в ПАТ "Рівнеазот" (Лізингоодержувачем) та ТОВ "Євро Лізинг" (Лізингодавцем) укладено договір фінансового лізингу №880 від 01.07.2008р., за умовами якого ( п.2 ) лізінгодавець передає лізингоодержувачу в платне користування на умовах фінансового лізингу транспортні засоби, придбані на підставі наданого лізингоодержувачем замовлення.

Згідно з п.3 договору лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу на строк, вказаний у плані лізингу.

Згідно п.7.10. договору фінансового лізингу, лізингоодержувач гарантує, що в разі якщо лізингодавець не може виконувати своїх зобов'язань перед банком, або іншою установою, що фінансує, і до банку перейде право розпорядження заставленими транспортними засобами, то лізингоодержувач продовжить орендувати ці транспортні засоби у банку або іншої компанії (лізингодавця), призначеної цим банком, якщо умови лізингу не зміняться. За вимогою банку, що фінансує, лізингоодержувач має підписати лист повідомлення і підтвердження застави.

Згідно пункту 9.5 договору лізингодавець зобовязаний по закінченню терміну дії договору та виконання за цим договором всіх зобов'язань лізингоодержувачем, передати транспортний засіб у власність лізингоодержувачу у відповідності до положень, які зазначені в пункті 6.4 Договору.

Згідно з п.8.12 договору транспортний засіб належить лізингодавцеві. Лізингоодержувач не може передати транспортний засіб у заставу або використовувати його у будь-який інший спосіб як додаткове забезпечення.

Згідно з п. 14.1 після закінчення строку лізингу транспортний засіб, переданий лізингоодержувачу згідно з договором, може бути переданий у власність лізингоодержувача тільки після сплати ним залишкової вартості транспортного засобу відповідно до умов цього договору та чинного законодавства.

ТОВ „Евро Лізинг передано ПАТ „Ріванеазот транспортні засоби: по акту прийому-передачі № 880/001 - Skоdа Suреrb Сlаssіс 1,8 МТ шасі №ТМВDL23UХ8В301667, реєстраційний № НОМЕР_3; по акту прийому-передачі №880/002 - Skоdа Осtavіа А5 Liftback Аmbientе 1,6 шасі №ТМВСА41Z88В157371, реєстраційний № НОМЕР_4; по акту прийому-передачі № 880/005 - Ford Тоurneo Соnneсt 1,8 ТDСi, шасі № WFOJXXTTPJ8C28096, реєстраційний номер № НОМЕР_5; по акту прийому-передачі №880/006 - Ford Тоurneo Соnneсt 1,8 ТDСi, шасі № WFOJXXTTPJ7P46667, реєстраційний номер № НОМЕР_1.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 08.09.2014р. задоволено позов у справі №924/894/14 за позовом ПАТ „Рівнеазот до ТОВ "Євро Лізинг" про зобовязання виконати умови пунктів 6.4, 9.5 договору фінансового лізингу за № 880 від 01.07.2008р. шляхом визнання укладеним між ПАТ „Рівнеазот та ТОВ „Євро Лізинг договору купівлі-продажу від 12.08.2013р. предмета лізингу (пять легкових автомобілів) в редакції запропонованій позивачем. Рішення залишено без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 12.05.2015р. та постановою Вищого господарського суду Хмельницької області від 02.09.2015р. Даним рішенням зобов'язано ТОВ „Євро Лізинг виконати умови пунктів 6.4, 9.5 договору фінансового лізингу №880 від 01.07.2008р. шляхом визнання укладеним між ПАТ „Рівнеазот та ТОВ „Євро Лізинг договору купівлі-продажу від 12.08.2013р. у запропонованій позивачем редакції.

Договір фінансового лізингу від 01.07.2008р. №880 досліджувався під час розгляду господарським судом Хмельницької області справі №924/419/15 за позовом ПАТ "Рівнеазот" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро Лізинг", м.Хмельницький, до Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_5 ОСОБА_3", м.Київ про визнання недійсним договору застави №11/1-2558/26 від 05.09.2008р. в частині передачі в заставу транспортного засобу Ford Tourneo Connect 1,8TDCI, шасі №WFOJXXTTPJ8C30810, реєстраційний № НОМЕР_6. Рішенням суду від 22.12.2015р., залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 24.02.2016р. та постановою Вищого господарського суду України від 11.05.2016р., у позові відмовлено та встановлено, що договір фінансового лізингу від 01.07.2008р. №880 вчинений з дотриманням відповідних норм законодавства і матеріали справи не містять фактичних даних стосовно невідповідності його чинному законодавству. При цьому згідно з постановою Вищого господарського суду України від 11.05.2016р. також відхилено доводи позивача про ненадання ним згоди на передачу транспортного засобу в заставу, як того вимагає ст. 578 ЦК України, оскільки дана норма не регулює відносини, що склалися між сторонами (відсутні докази перебування предмету застави у спільній власності). Відповідно до п. 7.10 договору фінансового лізингу, Лізингоодержувач гарантує, що в разі якщо Лізингодавець не може виконувати своїх зобовязань перед Банком, або іншою установою, що фінансує, і до Банку перейде право розпорядження заставленими транспортними засобами, то Лізингоодержувач продовжить орендувати ці транспортні засоби у Банку або іншої компанії (Лізингодавця), призначеної цим Банком, якщо умови лізингу не зміняться. За вимогою Банку, що фінансує, Лізингоодержувач має підписати лист повідомлення і підтвердження застави. Відповідно позивач погодив можливість передачі транспортного засобу у заставу третім особам для виконання зобовязання ТОВ "Євро Лізинг".

Між АКІБ "УкрСиббанк", яке перейменовано в ПАТ "УкрСиббанк" (Заставодержателем), та ТОВ "Євро Лізинг" (Заставодавцем) укладено договір застави транспортних засобів №132065 від 04.07.2008р., за умовами якого ( п.1.1.) заставодавець передав заставодержателю в заставу рухоме майно - транспортні засоби, наведені в додатку № 1 до договору, вартість предмету застави становить 512166,40грн. Згідно з п.1.2 договору предмет застави є власністю заставодавця на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів, наведених у додатку 1 до договору.

Згідно з п. 1.3 договору заставою забезпечується у повному обсязі виконання усіх грошових зобов'язань заставодавця за кредитним договором №0 від 04.07.2008р.

Згідно з п. 2.2.2 договору заставодержатель не може перешкоджати заставодавцю або третім особам, з якими у заставодавця укоадені відповідні договори, у володінні та користуванні предметом застави, якщо таке володіння або користування не порушує умов договору та умов закону України "Про заставу".

Про обтяження в Єдином удержавному реєстрі обтяжень рухомого майна свідчить запис в ЄДР №28 від 9.07.2008р.

До договору застави лізингодавцем та лізингоодержувачем підписано додатки №№1-29.

Зокрема, додатковою угодою № 27 від 24.02.2011р. до договору застави внесено зміни до Додатку 1 до договору та наведено перелік транспортних засобів, які передані в заставу (334 автомобілі, серед яких у переліку під відповідним номером зазначено чотири автомобілі: - Ford Тоurneo Соnnесt 1.8ТDСІ, шасі № WFOJXXTTPJ8C28096, реєстраційний номер №АА5391 НР; -Ford Тоurneo Соnnekt 1.8ТDСІ, шасі №WFOJXXTTPJ7Р46667, реєстраційний № НОМЕР_1; -Skoda Superb Classic 1,8 МТ, шасі №ТМВDL23UX8B301667, реєстраційний №АА9618НР; -Skoda Octavia А5 Liftback Ambiente 1,6, шасі №ТМВСА41Z88В157371, реєстраційний №АА9617НР (передані ТОВ „Євро Лізинг у лізинг ПАТ „Рівнеазот), а також збільшено вартість предмету застави згідно п. 1.1 договору до 74691237,77грн.

Додатковою угодою №28 від 04.07.2008р. до договору застави сторони визначили, що заставою забезпечується у повному обсязі виконання усіх грошових зобов'язань застводавця за кредитним договором №0 від 04.07.2008р. по поверненню кредитних коштів у формі відкритої кредитнох лінії, що дорівнює 92802081,97грн. , процентів у розмірі 13,5% річних за кредитами у дол. США, 12% річних за кредитами у євро, 14% річних за кредитами у гривні .

Додатковою угодою № 29 від 07.04.2015р. до договору застави внесено зміни до Додатку 1 до договору та визначили, що варість предмету застави відповідно до п.1.1 договору застави становить 25564253,55грн.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 21.05.2015р. по справі № 924/1282/13 визнано грошові вимоги ПАТ «Укрсиббанк» до боржника ТОВ «Євро Лізинг» в сумі 66995127,09 грн, з яких , зокрема, 41430873,75 грн. вимоги кредитора, які підлягають внесенню до четвертої черги вимог кредиторів ( основна сума кредиту та відсотки за користуання кредитними коштами), 25564253,55 грн. вимоги кредитора, які підлягають включенню окремо до реєстру вимог кредиторів як вимоги забезпеченні заставою ( у т.ч. на підставі спірного договору застави № 2584 від 04.07.2008р. із додатковими угодами, у т.ч . № 27 від 24.02.2011р. та № 29 від 7.04.2015р.). Ухвала залишена без змін Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 27.07.2015р.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 23.05.2016р. по справі № 924/1282/13 відмовлено у задоволені заяви ПАТ «Автоцентр Київ» про визнання недійсною додаткової угоди № 29 до договору застави.

Позивач звернувся до суду з вимогою про визнання недійсним договору застави №132065 від 04.07.2008р. в частині передачі в заставу чотирьох транспортних засобів ПАТ "Рівнеазот": -Ford Тоurneo Соnnесt 1.8ТDСІ, шасі № WFOJXXTTPJ8C28096, реєстраційний номер №АА5391 НР; -Ford Тоurneo Соnnekt 1.8ТDСІ, шасі №WFOJXXTTPJ7Р46667, реєстраційний № НОМЕР_1; -Skoda Superb Classic 1,8 МТ, шасі №ТМВDL23UX8B301667, реєстраційний №АА9618НР; -Skoda Octavia А5 Liftback Ambiente 1,6, шасі №ТМВСА41Z88В157371, реєстраційний №АА9617НР

Досліджуючи надані докази, пояснення сторін, оцінюючи їх у сукупності, до уваги береться таке.

Згідно з ст. 1 ГПК України, ст. 3 ЦК України кожна особа має право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Відповідно, позивач має право на подання позову лише в тому випадку, коли діями відповідача порушуються права чи інтереси безпосередньо позивача.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У статті 20 ГК України зазначено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

За змістом положень вказаних норм суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Згідно з ч. 4 ст. 10 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом від 14.05.1992р. із змінами і доповненнями суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, повязаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобовязань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Відтак, судом враховується, що позивач має право звернутися до суду за захистом свого права, оскільки вважає, що укладенням між відповідачами договору застави №132065 від 04.07.2008р. в частині передачі в заставу чотирьох транспортних засобів порушені його права як лізингоодержувача на одержання у власність предмету лізингу після сплати всіх лізингових платежів.

Відповідно до приписів ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу; а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Зміст правочину складають як права та обов'язки, про набуття, зміну, припинення яких домовилися учасники правочину.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і за наслідками, визначеними законом, а тому слід встановити наявність тих обставин, з якими закон повязує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Згідно з ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом враховується, що відповідно до ст. ст. 1, 4, 50 Закону України "Про заставу" застава - це спосіб забезпечення зобовязань, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ст.17 цього Закону заставодавець зберігає право розпорядження заставленим майном, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Посилання ПАТ "Рівнеазот" на ст.9 Закону України "Про фінсансовий лізинг", ст. 578 ЦК України, на те, що майно могло бути передано у заставу лише за його згодою як лізингоодержувача безпідставні, оскільки згідно п. 3 договору фінансового лізингу №880 від 01.07.2008р. лізингоодержувачу надається тільки право користування предметом лізингу, тобто лізингоодержувачу надано лише право користування предметом лізингу на визначений строк. При цьому ТОВ "Євро Лізинг" залишався власником автомобілів, переданих у заставу, на час укладення договору застави. Відхиляються доводи позивача про ненадання ним згоди на передачу транспортних засобів у заставу в силу ст. 578 ЦК України, оскільки дана норма не регулює відносини, що склалися між сторонами (відсутні докази перебування предмету застави у спільній власності).

Крім того, відповідно до п. 7.10 договору фінансового лізингу, Лізингоодержувач гарантує, що в разі якщо Лізингодавець не може виконувати своїх зобовязань перед Банком, або іншою установою, що фінансує, і до Банку перейде право розпорядження заставленими транспортними засобами, то Лізингоодержувач продовжить орендувати ці транспортні засоби у Банку або іншої компанії (Лізингодавця), призначеної цим Банком, якщо умови лізингу не зміняться. За вимогою Банку, що фінансує, Лізингоодержувач має підписати лист повідомлення і підтвердження застави. Відповідно сторони договору передбачили можливість передачі транспортного засобу у заставу третім особам для виконання зобовязання ТОВ "Євро Лізинг".

Така ж правова позиція ВГСУ у постанові від 11.05.2016р. по справі № №924/419/15.

Згідно зі ст. 13 Закону України "Про заставу" договір застави повинен бути укладений у письмовій формі. У випадках, коли предметом застави є нерухоме майно, космічні обєкти, транспортні засоби, що підлягають державній реєстрації, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі відповідних правовстановлюючих документів. Нотаріальне посвідчення договору застави нерухомого майна, транспортних засобів провадиться за місцезнаходженням (місцем реєстрації) цього майна або за місцезнаходженням (місцем реєстрації) однієї із сторін договору, договору застави космічних обєктів - за місцем реєстрації цих обєктів.

Статтею 14 Закону України "Про заставу" встановлено, що недотримання вимог щодо форми договору застави та його нотаріального посвідчення тягне за собою недійсність договору з наслідками, передбаченими законодавством України.

На час підписання спірного договору застави №132065 від 04.07.2008р. нотаріальне посвідчення договору, в якому предметом застави були транспортні засоби, не було передбачено чинним законодавством України, а лише 06.10.2010р. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" внесено зміни до ст. 13 Закону України "Про заставу" щодо обовязковості нотаріального посвідчення договорів застави транспортного засобу. Тому відсутні правові підстави для визнання спірного договору недійсним в звязку з недотриманням ст. 13 Закону України "Про заставу".

Заявник також посилається на те, що заставою забезпечені не автомобілі ( предмет лізингу), а лізингові платежі за автомобілі, проте як вбачається з п. 1.1 спірного договору застави від 4.07.2008р. визначено, що заставодавець передає в заставу рухоме майно-транспортні засоби, які є предметом застави.

Щодо посилань ПАТ "Рівнеазот" на недійсність укладення додаткових угод №27 від 24.02.2011р. та №29 від 7.04.2015р. без нотаріального посвідчення, то судом враховується, що, як визначено ст. 654 ЦК України, зміни до договору повинні вчинятися у тій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Дані додаткові угоди до основного договору застави не змінили відносин між сторонами спору, не породили нових правовідносин, які базуються на погоджених умовах, як основного договору, так і умов додаткової угоди, тобто, між сторонами спору не виникли нові або змінені сторонами, взаємовідносини. При цьому враховується норма ч.3 ст. 5 ЦК України, згідно з якою якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Крім того, враховується, що згідно з ст.654 ЦК України зміни в договір вчиняються в тій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Тому нотаріального посвідчення додаткових угод до спірного договору застави не вимагалося. При цьому додаткові угоди № 27 від 24.02.2011р. та № 29 від 7.04.2015р. не є укладенням нового договору, на що посилається заявник.

Аргументи заявника про недійсність додаткових угод №№ 19, 29 до спірного договору застави, оскільки вони не містять печатки ТОВ "Євро Лізинг" в порушення ч.2 ст.207 ЦК України, необгрунтовані , так як чинне законодавство не пов'язує відсутність на правочинах печаток сторін із недійсністю правочину.

Судом не приймаються до уваги аргументи заявника про те, що додаткова угода № 29 до спірного договору застави укладена не уповноваженою особою, оскільки підписана арбітражним керуючим ОСОБА_4 без рішення загальних зборів учасників ТОВ «ЄвроЛізинг», оскільки арбітражний керуючий діяв на підставі ухвали суду по справі №924/1282/13 та в силу повноважень, визначених нормами Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», зокрема, ст.41 цього Закону, у т.ч. повноважень щодо виконання функцій з управління та розпорядження майном банкрута, виконання функцій керівника (органів управління ) банкрута.

Крім того, судом враховується, що додаткова угода № 29 до договору застави була предметом розгляду по справі і ухвалою господарського суду Хмельницької області від 23.05.2016р. по справі №924/1282/13 відмовлено у задоволені заяви ПАТ «Автоцентр Київ» про визнання її недійсною.

Не доведено заявником також відсутність повноважень представників сторін спірного договору застави та додаткових угод (порушення ст.92 ЦК України), оскільки надані докази підтверджують повноваження представників сторін договору.

Не надано заявником також доказів укладення додаткової угоди № 29 під впливом помилки і її недійсності згідно з ч.1 ст. 229 ЦК України. При цьому судом враховується, що за змістом статті 229 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, є оспорюваним. Під помилкою слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною правочину предмета чи інших істотних умов останнього, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна вважати, що правочин не було б вчинено. Помилка повинна мати істотне значення, зачіпати природу правочину або такі якості його предмета, які значно знижують можливість його використання за призначенням. Обовязок доведення відповідних обставин покладається на позивача. Аналогічна правова позиція у п.3.9 Постанови Пленуму ВГСУ № 11 від 29.05.2013р. „Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними. Натомість дефекту волевиявлення ні ТОВ "Євро Лізинг", ні ПАТ „УкрСиббанк заявник не довів.

Не підтверджуються доводи заявника на те, що на момент укладення додатковою угодою № 29 від 07.04.2015р. до спірного договору застави право власності на автомобілі вже належали ПАТ «Рівнеазот» , так як було чинним рішення господарського суду Хмельницької області від 08.09.2014р., яким задоволено позов у справі №924/894/14 за позовом ПАТ „Рівнеазот до ТОВ "Євро Лізинг" про зобовязання виконати умови пунктів 6.4, 9.5 договору фінансового лізингу за № 880 від 01.07.2008р. шляхом визнання укладеним між ПАТ „Рівнеазот та ТОВ „Євро Лізинг договору купівлі-продажу від 12.08.2013р. предмета лізингу (пять легкових автомобілів) в редакції запропонованій позивачем. Натомість рішення господарського суду Хмельницької області від 8.09.2014р. залишено без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 12.05.2015р., яка прийнята хронологічно пізніше укладення додаткової угоди № 29 від 07.04.2015р., а згідно з ч.5 ст.85 ГПК України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Щодо посилань ПАТ "Рівнеазот" на те, що спірний договір укладено внаслідок зловмисної домовленості представників шляхом зловживання всупереч ч.1 ст.232 ЦК України, то останнім не доведено належними доказами, а судом у судовому засіданні не встановлено таких обставин. При цьому враховується, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності заявником фактів зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною і наявності їх безпосереднього звязку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину. При цьому зловмисна домовленість це умисна змова представника однієї сторони правочину з другою стороною, внаслідок чого настають несприятливі наслідки для особи, від імені якої вчинено правочин. Доведенню підлягає не наявність волі довірителя на вчинення правочину, а існування умислу представника, який усвідомлює факт вчинення правочину всупереч інтересам довірителя, передбачає настання невигідних для останнього наслідків та бажає чи свідомо допускає їх настання. Аналогічна правова позиція у п.3.10 Постанови Пленуму ВГСУ № 11 від 29.05.2013р. „Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними. При цьому відсутні будь-які докази щодо таких дій представників сторін правочину, якими останній укладався.

Посилання заявника на те, що обтяження не містить опису, тому є недійсним в силу ст. 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», не відповідає нормам зазначеної статті та не може бути підставою для визнання недійсним спірного договору застави.

За таких обставин, за доводами заявника не вбачається того, що спірний договір застави вчинений без дотриманням відповідних норм законодавства, і матеріали справи не містять фактичних даних стосовно невідповідності його чинному законодавству.

ПАТ "УкрСиббанк" просить суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності та відмовити в позові.

Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Тому перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі, коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Така ж правова позиція у п.2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 р.

Враховуючи безпідставність і недоведеність вимог, викладених у заяві про визнання договору недійсним, позовна давність не застосовується, а у задоволені заяви належить відмовити з підстав необґрунтованості.

Керуючись ст. ст. 12,16,86 Господарського процесуального кодексу України, суд

У х в а л и в:

У задоволені заяви (позовної) Публічного акціонерного товариства "Рівнеазот" м.Рівне до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро Лізинг" м.Хмельницький та до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" м.Київ про визнання недійсним договору застави №132065 від 04.07.2008р. в частині передачі в заставу чотирьох транспортних засобів ПАТ "Рівнеазот": -Ford Тоurneo Соnnесt 1.8ТDСІ, шасі № WFOJXXTTPJ8C28096, реєстраційний номер №АА5391 НР; -Ford Тоurneo Соnnekt 1.8ТDСІ, шасі №WFOJXXTTPJ7Р46667, реєстраційний № НОМЕР_1; -Skoda Superb Classic 1,8 МТ, шасі №ТМВDL23UX8B301667, реєстраційний №АА9618НР; -Skoda Octavia А5 Liftback Ambiente 1,6, шасі №ТМВСА41Z88В157371, реєстраційний №АА9617НР, відмовити.

Суддя Олійник Ю.П.

Віддрук- 23 прим.

1- до справи; 2 - ініціюючому кредитору (просп. Перемоги, б. 67, Святошинський р-н, м. Київ, 03062); 3 - боржнику ТОВ "ЄВРО ЛІЗИНГ" м. Хмельницький (АДРЕСА_1); 4 - ФОП ОСОБА_6 (02222, АДРЕСА_2); 5 - ОСОБА_7 (м. Київ, 02166 , АДРЕСА_3); 6 - ТОВ "АвтоАльянс Київ" (м. Київ, Бульвар Л.Українки, 5); 7 - ПАТ "Перший український міжнародний банк" (м. Київ, вул. Андріївська, 4); 8 - ТОВ "Консалтингова компанія "СІДКОН" (м. Київ, пр. Перемоги 121-Б, оф. 224); 9- ТОВ "КАН" (вул. Богатирська, б. 11, м. Київ, 04209); 10 - ПАТ "ОСОБА_5 ОСОБА_3"(вул. Лєскова, буд. 9, м. Київ, 01034); 11 - ПАТ "Укрсоцбанк" (вул. Ярославів Вал, буд. 14-А, м. Київ, 01034); 12 - ПрАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" (вул. І.Федорова, 32-А, м. Київ, 03038); 13 -ФОП ОСОБА_8,(АДРЕСА_4); 14 - ОСОБА_9 (АДРЕСА_5, 021192); 15 - ДПІ у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (м. Київ, вул. Верховинна, 9); 16 -ТОВ "СОЛО-ІНВЕСТ" (бульвар 50-річчя Перемоги, буд.86, м. Біла Церква, Київська область, 09100); 17 - ОСОБА_10 (01011, АДРЕСА_6); 18-19- ТОВ "ТД "Наталка" - 02140, м. Київ - 140, а/с 87; 14013, м. Чернігів, вул. Пушкіна, 16), 20 - арбітражному керуючому ОСОБА_11 (вул. Проскурівська, 53 (4поверх), м. Хмельницький); 21-22 - ПАТ "УкрСиббанк" (м. Харків, пр. Московський, 60 та м. Київ, вул. Андріївська, б. 2/12); 23 - ПАТ "Рівнеазот" (33017, м.Рівне,17). пр.