РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2017Справа №910/22467/16

За позовомНаціонального банку України
доНаціональної поліції України
прозвільнення майна з-під арешту

Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:Голєв Ю.В.
від відповідача: не з'явився

Обставини справи:

На розгляді господарського суду міста Києва знаходиться справа №910/22467/16 за позовом Національного банку України до Національної поліції України про звільнення майна з-під арешту.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для звільнення з-під арешту нерухомого майна - комплекс нафтобаза, що знаходиться за адресою: Херсонська обл., м. Херсон, вул. Чайковського, 236, що є предметом іпотеки за договором іпотеки №1/2 від 15.11.2013 р., накладеного в рамках досудового розслідування об'єднаного кримінального провадження №000076.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.12.2016 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні.

Розпорядженням в.о. керівника апарату господарського суду міста Києва №04-23/2744 від 27.12.2016 р. призначено повторний автоматичний розподіл справи у зв'язку зі звільненням судді Домнічевої І.О.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.12.2016 р. справу №910/22467/16 передано для розгляду судді Босому В.П.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.12.2016 р. справу прийнято до свого провадження суддею Босим В.П. та призначено до розгляду на 01.02.2017 р.

26.01.2017 р. представником відповідача до канцелярії суду подано клопотання про припинення провадження у справі у зв'язку з тим, що спір у даній справі не підлягає вирішенню господарськими судами України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України

Припинення провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

В підпункті 4.2.1. пункту 4.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011 р. визначено, що провадження у справі підлягає припиненню з посиланням на пункт 1 частини першої статті 80 ГПК, якщо при розгляді справи буде встановлено, що справа зі спору непідвідомча господарському суду (стаття 12 ГПК).

Положеннями ст. 12 Господарського процесуального кодексу України визначено перелік справ, підвідомчих господарським судам.

Приписами ст. 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Положеннями ст. 4 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Чинними нормами Кримінального процесуального кодексу України не передбачено, що розгляд вимог, які становлять предмет позову у даній справі, має здійснюватися за правилами кримінального судочинства, а тому суд дійшов висновку, що відповідно до ст. 12 Господарського процесуального кодексу України дана справа підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

При цьому, такий висновок суду також узгоджується з правовими позиціями, викладеними в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976 р. № 6, відповідно до яких в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, розглядаються лише заяви боржників, тобто осіб, які є учасниками відповідного кримінального процесу. А вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним, розглядаються за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису.

Тобто, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту, а в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, коли арешт на майно накладено при провадженні в кримінальній справі, розглядаються заяви боржників на правильність арешту майна.

Пунктом 11 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 р. №10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» передбачено, що господарським судам підвідомчі на загальних підставах справи зі спорів, пов'язані з визнанням права на майно, на яке накладено арешт, і про зняття з нього арешту та з розглядом позовів до юридичної особи, яка зобов'язана здійснити стягнення коштів з боржника у разі невиконання рішення з вини цієї юридичної особи (статті 60 і 87 Закону України «Про виконавче провадження»), - за умови, коли сторонами у судовому процесі є підприємства чи організації у розумінні статті 1 ГПК.

За таких обставин, оскільки вимоги позивача ґрунтуються на його праві володіння на арештоване майно і він не є боржником (учасником кримінального провадження) в кримінальній справі, останній правомірно звернувся з позовом про звільнення майна з-під арешту, а з огляду на те, що сторонами у справі є юридичні особи, дана справа підвідомча саме господарському суду.

З урахуванням викладеного, судом відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про припинення провадження у справі.

01.02.2017 р. представником відповідача до канцелярії суду подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на те, що арешт на спірне майно був накладений не безпосередньо відповідачем, а ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 16.04.2014 р., а відтак відповідач ніяким чином не порушив прав та законних інтересів позивача.

В судовому засіданні 01.02.2017 р. судом оголошувалась перерва на 20.02.2017 р.

Представник позивача в судове засідання з'явився, надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, а його пояснення стосовно суті спору були заслухані судом в попередньому судовому засіданні.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 25.11.2014 р. по справі № 910/12234/14, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.02.2015 р., позовні вимоги Національного банку України задоволено. В рахунок погашення кредитної заборгованості Публічного акціонерного товариства «Реал Банк» перед Національним банком України, в особі Управління Національного банку України в Харківській області за Кредитним договором № 1 від 08.11.2013 р. в розмірі 787 396 148,99 грн. за основним боргом за кредитом, прострочених відсотків за користування кредитом, нарахованих за період з 01.02.2014 р. по 20.05.2014 р. (включно) - 22 333 120,55 грн., пенею за кредитом в розмірі 1 706,85 грн. та пенею за відсотками - 3668,95 грн. Звернено стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки № 1/2 від 15.11.2013 р., посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Черкашиною Н.І. та зареєстровано у реєстрі за №3382.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 07.08.2015 р. відкрито виконавче провадження ВП №48395317 по примусовому виконанню наказу Господарського суду міста Києва від 23.03.2015 р. № 910/12234/14.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 11.09.2015 р., з урахуванням ухвали господарського суду міста Києва від 21.07.2015 р., внесено зміни до постанови про відкриття виконавчого провадження від 07.08.2015 р., в частині визначення боржника за виконавчим провадження.

17.11.2015 р. головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в межах виконавчого провадження ВП № 48395317 по примусовому виконанню наказу господарського суду міста Києва від 23.03.2015 р. № 910/12234/14.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.06.2016 р. в рамках досудового розслідування об'єднаного кримінального провадження № 0000076 Головним слідчим управлінням Міністерства внутрішніх справ України накладено арешт на нерухоме майно - комплекс нафтобаза, що знаходиться за адресою: Херсонська обл., м. Херсон, вул. Чайковського, 236.

Спір у справі виник у зв'язку з наявністю, на думку позивача, підстав для звільнення вказаного майна з-під арешту.

Зокрема, позивач вказує, що перебування спірного майна під арештом позбавляє Національний банк України реалізувати своє право щодо звернення стягнення на предмет іпотеки ТОВ «Всеукраїнський промисловий союз» шляхом проведення прилюдних торгів для задоволення вимог Національного банку України.

Крім того, позивач зазначає, що він не є ані підозрюваним, ані обвинуваченим у кримінальному провадженні № 0000076, в рамках якого накладено арешт на нерухоме майно, а тому не має права звертатися в рамках розгляду кримінальної справи щодо зняття арешту з майна.

Відповідно до ст. 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право, у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця. Іпотекодержатель має право, в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання, одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частин 6, 7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання, відповідно до іпотеки, іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Тобто, у випадку невиконання боржником основного зобов'язання, позивач має право на звернення стягнення на майно, визначене у договорі іпотеки.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.04.2014 р. Печерським районним судом міста Києва у справі №757/9431/14-к в рамках розслідування кримінального провадження №0000076, винесено ухвалу про арешт майна нафтобази, що розташована за адресою: м. Херсон, вул. Чайковського, 236 та належить ТОВ «Всеукраїнський промисловий союз».

Зазначена ухвала оскаржена власником майна ТОВ «Всеукраїнський промисловий союз». Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 17.11.2014 р. зазначену скаргу залишено без задоволення, а ухвала слідчого без змін.

За приписами ст. 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються, зокрема, шляхом визнання наявності або відсутності прав. При цьому, порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно зі ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно та про зняття з нього арешту.

Як зазначено вище, на думку позивача, останньому належить переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок майна ТОВ «Всеукраїнський промисловий союз».

За приписами ст. 396 Цивільного кодексу України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 395 Цивільного кодексу України речовими правами на чуже майно є: право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій). Законом можуть бути встановлені інші речові права на чуже майно.

Отже, виходячи із змісту зазначених норм, власник або особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту, а умовою задоволення матеріально-правових вимог позивача має бути встановлення факту належності майна позивачеві та безпідставність включення такого майна до опису боржника та накладення на нього арешту.

За змістом ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про звільнення майна з під арешту.

Підставами для визнання права на звільнення майна з-під арешту можуть бути: право власності на описане майно або право володіння ним. При цьому, для отримання судового захисту необхідно довести законність цих прав, тобто вони мають бути відповідним чином доведені в суді.

Отже, позивачами за таким позовом можуть бути особи, які вважають, що майно, яке перебуває під арештом належить їм, а не боржникові, можуть звернутись до суду з позовом про звільнення цього майна з-під арешту (виключення майна з опису).

Статтею 174 Кримінально-процесуального кодексу України передбачений окремий порядок скасування арештів на майно, які накладені в рамках виконавчого провадження.

Відповідно до вказаної статті підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна,мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно.

Як вбачається з ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 04.03.2016 р. по справі № 522/2756/16-к (провадження по справі № 1-кс/522/3091/16) суд прийняв до розгляду клопотання Національного банку про зняття арешту з майна до розгляду по суті та відмовив в його задоволенні з огляду на необґрунтованість та недоведеність.

Суд відзначає, що позивач взагалі не обґрунтовує неправомірність накладання арешту Печерським судом міста Києва або що потреба у такому заході відпала, а зазначає лише про порушення своїх прав щодо реалізації спірного майна.

В той же час, на суд вважає такий висновок позивача передчасним, оскільки накладання арешту на спірне майно не позбавляє Національний банк права в подальшому, звернути стягнення на спірне майно.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976 р. № 6 за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

В той же час, позивач у справі не є власником чи володільцем арештованого нерухомого майна, звернення стягнення на спірне іпотечне майно не відбулося.

При цьому, права позивача як іпотекодержателя при наявності інших обтяжень спірного майна задовольняються не шляхом звільнення майна з-під арешту, а пріоритетом задоволення його вимог.

За таких обставин, в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити повністю.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 49, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Національного банку України відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 24.02.2017 р.

Суддя В.П. Босий