ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2017 року Справа № 904/7930/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Широбокова Л.П., Сизько І.А.

секретар судового засідання Абадей М.О.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, представник, довіреність №б/н від 30.01.2017р.

від відповідача: ОСОБА_2, представник, довіреність №1908 від 29.07.2016р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ньюфорт" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.10.2016р. у справі №904/7930/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ньюфорт", м.Дніпро

до Нікопольської міської ради, м.Нікополь, Дніпропетровська область

про визнання недійсним пункту 2 рішення Нікопольської міської ради від 24.04.2015р. №56-61/6

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 25.10.2016р. у справі №904/7930/16 (суддя Кеся Н.Б.) відмовлено в позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Ньюфорт" до Нікопольської міської ради про визнання недійсним пункту 2 рішення Нікопольської міської ради від 24.04.2015р. №56-61/VI.

Означене рішення місцевого господарського суду вмотивоване тим, що прийняття відповідачем спірного пункту рішення є правом міської ради як колегіального органу прийняття рішення про розмір орендної плати в межах своєї компетенції до укладення додаткової угоди, в той час як укладення додаткової угоди саме на цих умовах не може бути примусовим для позивача як сторони за договором в силу положень цивільного законодавства.

Позивач (ТОВ "Ньюфорт"), не погодившись з рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 25.10.2016р. у справі №904/7930/16 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що суд прийняв рішення з неповним з'ясуванням всіх обставин справи та з порушенням норм матеріального права, що є підставою для скасування рішення.

В обґрунтування своїх вимог у апеляційній скарзі позивач вказує, що розглядаючи справу місцевий господарський суд дійшов неправильного висновку, що «прийняття спірного пункту 2 рішення Нікопольської міської ради від 24.04.2015р. №56-61/VI є правом міської ради як колегіального органу прийняття рішення про поновлення договору оренди», в той час як укладення додаткової угоди саме на цих умовах не може бути примусовим для позивача, як сторони за договором, в силу положень цивільного законодавства. Позивач вважає, що погодження зміни істотних умов договору оренди з орендарем передує прийняттю рішення орендодавцем про поновлення договору оренди. Судом не враховано, що спірне рішення відповідача прийнято не з метою укладення нового договору оренди на нових умовах, а є поновленням вже існуючого договору на новий строк на тих самих умовах. В порушення п.3.7. договору оренди рішення відповідача про збільшення орендної плати не погоджене з позивачем, чим порушує його права як орендаря.

Відповідач (Нікопольська міська рада) у відзиві на апеляційну скаргу заперечує щодо її задоволення. Відповідач звертає увагу на те, що оскільки ст.ст. 123, 124 Земельного кодексу України, ст. 16 Закону України "Про оренду землі" передбачений порядок надання у користування земель комунальної власності виключно шляхом прийняття відповідного рішення, то така процедура є одним з етапів укладення (поновлення) договору оренди земельної ділянки. Так як додаткова угода ще не укладена, а є тільки згода ради, то у позивача була можливість (право) на узгодження істотних умов договору. Вказує, що на засіданні сесії Нікопольської міської ради 24.04.2015р. депутатом Нікопольської міської ради було внесено пропозицію встановити ТОВ "Ньюфорт" ставку орендної плати у розмірі 12% від діючої нормативної грошової оцінки земель, що й було прийнято більшістю голосів. Вважає, що за ст. 19 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" депутат місцевої ради має, зокрема, право вносити пропозиції і зауваження до порядку денного засідань ради та її органів, порядку розгляду обговорюваних питань та їх суті; вносити на розгляд ради та її органів проекти рішень з питань, що належать до їх відання, поправки до них. Просить залишити оскаржене рішення без змін.

В судових засіданнях представник позивача підтримав доводи своєї апеляційної скарги, а представник відповідача заперечував на її задоволенні з підстав, наведених у своєму відзиві.

На вимогу суду апеляційної інстанції в судовому засіданні 13.02.2017р. відповідачем було надано та долучено до матеріалів справи Регламент Нікопольської міської ради VI скликання.

ОСОБА_3 результатами перегляду справи в судовому засіданні 13.02.2017р. судом апеляційної інстанції оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Із матеріалів справи встановлено, що між Нікопольською міською радою (Орендодавець) і Товариством з обмеженою відповідальністю "Ньюфорт" (Орендар) був укладений договір оренди земельної ділянки від 05.04.2007р. (а.с. 8-17).

Відповідно до п.1.1. Договору Орендодавець на підставі рішення сесії Нікопольської міської ради від 23 лютого 2007 року №22-14/V надав, а Орендар прийняв в оренду земельну ділянку, яка розташована: м.Нікополь, вул.Першотравнева, 2 (кадастровий номер земельної ділянки :03:003:0021).

Згідно п. 1.2. Договору в оренду передана земельна ділянка площею 2,7140 га за кодом цільового використання згідно п. 4.1. договору 1.11.6 (інша комерційна діяльність).

У пункті 3.2. Договору сторони встановили, що розмір орендної плати складає 1% від грошової оцінки земельної ділянки.

ОСОБА_3 пунктом 3.7. Договору у разі необхідності, за домовленістю сторін, рішенням сесії нікопольської міської ради розмір , порядок, строки та умови сплати орендної плати можуть змінюватись, що встановлюється додатковою угодою.

Підставами для зміни розміру, порядку, строків та умов виплати орендної плати можуть бути, зокрема: рішення сесії Нікопольської міської ради (підпункт 3.8.1. пункту 3.8. Договору), зміна розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством (підпункт 3.8.6. пункту 3.8. Договору).

Пунктом 2.1. Договору встановлено, що його укладено на 4 роки. Після закінчення строку договору орендар має право поновлення його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за два місяці до закінчення строку дії договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його дію.

При цьому, п. 2.2. Договору сторони домовились, що умови цього договору зберігають чинність на строк його дії у випадках, коли після набуття чинності договору, законодавством встановлені інші правила, ніж передбачені договором.

ОСОБА_3 приймання-передачі земельної ділянки, переданої в оренду, від 21.05.2007р. Орендодавець (відповідач) передав, а Орендар (позивач) прийняв в оренду вищезгадану земельну ділянку (а.с. 19).

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 05.07.2012р. у справі №36/5005/4080/2012 вищенаведений Договір оренди земельної ділянки від 05.04.2007р. був визнаний поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені договором, - до 16.05.2015р. та зобов'язав Нікопольську міську раду укласти додаткову угоду до договору щодо його поновлення (а.с. 20-24).

Як встановлено у рішенні господарського суду Дніпропетровської області від 05.07.2012р. у справі №36/5005/4080/2012, 09.11.2010р. позивач в строк, передбачений п. 2.1. Договору направив відповідачу лист вих. №09/11 про намір продовжити строк дії Договору строком на 5 років, та додав до зазначеного листа проект відповідної Додаткової угоди. Відповідач отримав лист-повідомлення позивача вих. №09/11 про намір продовжити строк дії Договору 09.11.2010р., проте відповіді про поновлення дії Договору або про відмову в його поновленні в строк, визначений ч. 5 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" не направив. Строк дії Договору закінчився 16.05.2011р., проте позивач продовжував користуватися означеною земельною ділянкою, а крім того, позивач продовжував щомісячно сплачувати орендну плату за землю в розмірі земельного податку. Враховуючи на такі обставини, відповідно до ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", суд вважав, що Договір оренди земельної ділянки від 05.04.2007р. є поновленим на той же строк, починаючи з 16.05.2011р. і на тих самих умовах, що були передбачені Договором, тобто до 16.05.2015р.

В подальшому завчасно 16.03.2015р. ТОВ "Ньюфорт" звернулось із листом до голови Нікопольської міської ради про поновлення дії договору оренди земельної ділянки на новий строк на тих самих умовах, що був укладений раніше, строком на 4 роки - до 16.05.2019р., до листа було додано проект договору про внесення змін (а.с. 25). Це звернення отримано відповідачем 17.03.2015р., що підтверджено витягом з журналу реєстрації вхідних документів за 2015 рік (а.с. 37).

Рішенням Нікопольської міської ради №56-61/VІ від 24.04.2015р. "Про поновлення договору оренди землі на новий строк Товариству з обмеженою відповідальністю "Ньюфорт" на вул. Першотравнева, 2 для будівництва торгівельно-розважального комплексу" поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Ньюфорт" договір оренди землі (кадастровий номер :03:003:0021) на вул. Першотравнева, 2 площею 2,7140 га строком на 3 роки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (код цільового призначення земельної ділянки згідно КВЦПЗ-03.07) (пункт 1 цього Рішення) (а.с. 26-27).

Пунктом 2 цього ж Рішення вирішено встановити на земельну ділянку на вул. Першотравнева, 2 орендну плату в розмірі 12% від діючої нормативної грошової оцінки.

У пункті 3 цього ж Рішення зобовязано ТОВ "Ньюфорт":

- використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням;

- виконувати обовязки землекористувача відповідно до вимог статті 96 Земельного кодексу України;

- виконувати вимоги статті 48 Закону України "Про охорону земель";

- забезпечити збереження та вільний доступ до міських мереж інженерних комунікацій;

- утримувати прилеглу територію відповідно до санітарних вимог в радіусі 5 (пять) метрів від фактичного розміщення земельної ділянки;

- дотримуватися вимог (умов відведення) викладених у висновках служб міста;

- надати в двадцятиденний термін після державної реєстрації договору оренди землі в Нікопольську обєднану податкову інспекцію копію договору.

Згідно з пунктом 4 цього ж Рішення контроль за виконанням цього рішення покладений на постійну комісію міської ради з питань містобудування, землекористування та охорони навколишнього середовища.

Таким чином, у своєму рішенні відповідач висловив згоду на продовженні строку дії вказаного Договору оренди землі, але на інших умовах, які визначають розмір орендної плати.

У вересні 2016 року позивач, не погодившись з пунктом 2 рішення Нікопольської міської ради №56-61/VІ від 24.04.2015р. "Про поновлення договору оренди землі на новий строк Товариству з обмеженою відповідальністю "Ньюфорт" на вул. Першотравнева, 2 для будівництва торгівельно-розважального комплексу" (надалі оспорюване рішення), звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовними вимогами до відповідача про визнання цього пункту недійсним.

Свої позовні вимоги щодо визнання недійсним пункту 2 оспорюваного Рішення позивач обґрунтовує посиланням на ч. 3 ст. 24 та ч. 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", з приписів яких вбачається, що підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення, у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджено матеріалами справи, в межах встановленого договором і чинним законодавством строку відповідач звернувся до міської ради з черговим клопотанням поновити термін дії договору оренди земельної ділянки на новий строк на раніше укладених умовах та надав проект договору про внесення змін до договору оренди земельної ділянки.

Порядок поновлення договору оренди землі наведений у ст. 33 Закону України "Про оренду землі" та полягає в наступному.

По закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі) (ч.1 ст. 33 названого Закону).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі (ч.2 ст. 33 названого Закону).

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди (ч.3 ст. 33 названого Закону).

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін (ч. 4 ст. 33 названого Закону).

У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється (ч. 5 ст. 33 названого Закону).

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. ОСОБА_3 наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (ч. 6 ст. 33 названого Закону).

Тобто, за наведеним вище порядком Орендодавець ще до прийняття рішення про поновлення договору оренди землі на новий строк повинен погодити істотні умови з Орендарем, якщо є необхідність і лише, якщо до поданого Орендарем проекту додаткової угоди не виникає заперечень та немає необхідності погоджувати істотні умови договору, приймає рішення про задоволення клопотання Орендаря, та укладає з орендарем додаткову угоду.

Верховний Суд України в постанові від 23.03.2016р. у справі №6-146цс16 вказав, що відповідно до положень статті 33 Закону України "Про оренду землі" реалізація переважного права на поновлення договору оренди землі можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Як свідчать матеріали справи позивачем був дотриманий вказаний порядок, тому позивач мав правомірні та обґрунтовані очікування на продовженні дії договору оренди на тих самих умовах, а за наявності у орендодавця згоди на продовженні дії договору оренди на інших умовах - мав отримати від відповідача відповідні пропозиції.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач не надав заперечень щодо поновлення договору оренди на раніше укладених умовах, не запропонував до прийняття рішення проект своєї додаткової угоди зі зміненим розміром орендної плати.

В матеріали даної справи наданий протокол від 24.04.2015р. шістдесят першої (позачергової) сесії міської ради шостого скликання, з якого вбачається, що під час розгляду питання про поновлення договору оренди земельної ділянки на новий строк ТОВ "Ньюфорт" депутат міської ради ОСОБА_4 запропонував встановити орендну ставку в розмірі 12% на 3 (три) роки. В.о. голови ОСОБА_5 поставив пропозицію депутата ОСОБА_4 на голосування, за результатами якого цю пропозицію було прийнято. Після цього в.о. голови ОСОБА_5 поставив на голосування проект рішення з урахуванням внесених пропозицій «за основу» та «в цілому», за результатами якого це рішення було прийнято (а.с. 41-42 або 56-58).

Щодо мотивів та підстав для збільшення розміру орендної плати, то вони у вказаному вище протоколі сесії міської ради не наведені.

Відмовляючи позивачеві в задоволені позовних вимог, суд виходив із того, що прийняття відповідачем спірного пункту рішення є правом міської ради як колегіального органу прийняття рішення про розмір орендної плати в межах своєї компетенції до укладення додаткової угоди, в той час як укладення додаткової угоди саме на цих умовах не може бути примусовим для позивача як сторони за договором в силу положень цивільного законодавства.

Також, приймаючи означене рішення суд першої інстанції не вбачав підстав для визнання спірного пункту незаконним, оскільки положення ст. 33 Закону України "Про оренду землі" регулюють договірні відносини, в той час як спірний пункт відповідача передує досягненню домовленості сторонами.

Однак колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Стаття 1 Закону України "Про оренду землі" №161-ХІV від 06.10.1998р. (із змінами і доповненнями) визначає, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

ОСОБА_3 ст. 2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно ст. 13 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 15 Закону України "Про оренду землі" встановлені істотні умови договору оренди землі, до яких входить і орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Статтею 21 Закону України "Про оренду землі" визначено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Питання сплати податку на землю та оплати орендної плати за користування земельною ділянкою з 01.01.2011р. регулюється виключно Податковим кодексом України.

Згідно із статтею 287.1. Податкового кодексу України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Частина 1 ст. 124 Земельного кодексу України встановлює, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

До виключної компетенції міської ради належить вирішення на пленарних засіданнях питань регулювання земельних відносин; затвердження відповідно до закону ставок земельного податку, розмірів плати за користування природними ресурсами, що є у власності відповідних територіальних громад (п. 34, п. 35 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" депутат місцевої ради користується правом ухвального голосу з усіх питань, що розглядаються на засіданнях ради та її органів, до складу яких він входить. Депутат місцевої ради зокрема має право вносити пропозиції і зауваження до порядку денного засідань ради та її органів, порядку розгляду обговорюваних питань та їх суті; виступати з обґрунтуванням своїх пропозицій та з мотивів голосування, давати довідки.

Стаття 23 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" визначає, що пропозиції і зауваження, висловлені депутатами місцевої ради на сесіях ради або передані в письмовій формі головуючому на її пленарних засіданнях, розглядаються радою або за її дорученням постійними комісіями ради чи надсилаються на розгляд підзвітним і підконтрольним органам та посадовим особам місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, керівникам відповідних підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, які зобов'язані розглянути ці пропозиції і зауваження у строки, встановлені радою, і про результати розгляду повідомити безпосередньо депутатів місцевої ради, які внесли пропозиції чи висловили зауваження, а також відповідну раду. Рада та її виконавчі органи забезпечують виконання пропозицій і зауважень депутатів місцевої ради, схвалених радою, інформують депутатів про реалізацію пропозицій і зауважень, внесених ними на сесіях рад.

Частиною 1 ст. 73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

На день прийняття оспорюваного рішення міської ради щодо поновлення договору оренди ТОВ "Ньюфорт", яким було збільшено також і розмір орендної плати, Податковим кодексом України (в редакції від 10.04.2015р.) було визначено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки та не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки (ст.ст. 288.5.-288.5.2. Податкового кодексу України).

Виходячи із наведених вище норм законодавства місцевий господарський суд вірно встановив, що розмір встановленої відповідачем для позивача орендної плати за користування означеною земельною ділянкою був визначений в межах, які відповідають вищенаведеним вимогам Закону України "Про оренду землі" та Податкового кодексу України, та в межах компетенції міської ради, визначеної Земельним кодексом України та Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", та повноважень депутатів місцевих рад, встановлених в Законі України "Про статус депутатів місцевих рад".

Однак, разом із цим, місцевий господарський суд не врахував й інших норм чинного законодавства, які регулюють порядок внесення змін до договору оренди, предметом якого є користування земельною ділянкою, що перебуває у комунальній власності, а саме наведений вище встановлений ч.6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" порядок продовження строку дії вже укладеного договору оренди землі, як і не врахував загальних положень про договір, визначених Цивільним кодексом України, та погоджених сторонами положень договору оренди земельної ділянки, які визначають умови та підстави внесення змін до договору щодо його істотних умов.

Так стаття 627 Цивільного кодексу України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як вже зазначалося вище, згідно ч. 1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі", орендна плата - є істотною умовою договору оренди, тобто такою умовою господарського договору, щодо якої між сторонами у передбачених законом порядку та формі має бути досягнуто згоду (ст. 180 Господарського кодексу України).

Обов'язковість виконання сторонами договору встановлено ст. 629 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 ст. 651 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У пункті 3.7. Договору сторони обумовили, що у разі необхідності, за домовленістю сторін, рішенням сесії Нікопольської міської ради розмір , порядок, строки та умови сплати орендної плати можуть змінюватись, що встановлюється додатковою угодою.

Натомість, реалізовуючи свої повноваження в земельних правовідносинах, Нікопольська міська рада з порушенням наведених вище норм законодавства, зокрема ч.6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", і погоджених між сторонами умов договору оренди земельної ділянки прийняла спірне рішення, у пункті 2 якого встановила новий розмір орендної плати.

Судом встановлено також, що на теперішній час Додаткова угода до Договору оренди земельної ділянки від 05.04.2007р. між сторонами не укладена.

Так з матеріалів справи вбачається, що 29.04.2016р. позивач надав відповідачу для підпису додаткову угоду про поновлення договору оренди означеної земельної ділянки, підготовлену відповідно до рішення сесії Нікопольської міської ради від 24.04.2015р. №56-61/VІ та звернув увагу на те, що використання земельної ділянки без наявності правовстановлюючих документів на землю, є порушенням чинного законодавства (а.с. 55).

21.01.2016р. за вих. № 16/18/0220-238 позивач звертався до відповідача вимогою звільнити означену земельну ділянку та повернути її до Нікопольської міської ради за актом приймання-передачі (а.с.53-52).

Листом від 03.06.2015р. вих. № 16/18/0220-2345 Виконавчий комітет Нікопольської міської ради в особі в.о. міського голови ОСОБА_5 повідомив директора ТОВ "Ньюфорт" ОСОБА_6, що рішенням сесії Нікопольської міської ради від 24.04.2015р. №56-61/VІ від 24.04.2015р. ТОВ "Ньюфорт" було поновлено договір оренди земельної ділянки площею 2,7140 га на вул. Першотравнева, 2, звернув увагу на те, що використання земельної ділянки без наявності правовстановлюючих документів на землю, є порушенням законодавства, а також з метою недопущення порушень вимог чинного законодавства, запропонував невідкладно звернутися до земельного відділу Управління комунального майна Нікопольської міської ради для укладання з міською радою договору оренди означеної земельної ділянки та подальшої реєстрації права користування цією земельною ділянкою (а.с. 38).

21.06.2016р. листом вих. №16/18/0220-238 виконавчий комітет Нікопольської міської ради в особі голови ОСОБА_7 повідомив ТОВ "Ньюфорт" про те, що до теперішнього часу договір оренди означеної земельної ділянки не укладений та не зареєстрований відповідно до вимог діючого законодавства, а земельна ділянка від ТОВ "Ньюфорт" до Нікопольської міської ради не передавалась, у звязку з чим просив звільнити земельну ділянку та повернути її до Нікопольської міської ради за актом приймання-передачі (а.с. 38-39).

В матеріали даної судової справи відповідачем надано копію рішення господарського суду Дніпропетровської області від 12.09.2016р. у справі №904/5389/16, з якого вбачається, що у 2016 році ТОВ "Ньюфорт" зверталось із позовом до Нікопольської міської ради, в якому просило визнати договір оренди означеної земельної ділянки поновленим та визнати укладеною додаткову угоду від 12.04.2016р. про поновлення терміну дії договору оренди означеної земельної ділянки в редакції позивача, яка передбачала поновлення терміну дії договору оренди до 16.05.2019р., а всі інші умови вказаного договору залишити без змін. Однак в задоволенні такого позову позивачу було відмовлено. При цьому суд виходив із того, що позивач не довів належними та допустимими доказами тих обставин, на яких ґрунтуються заявлені ним вимоги, зміст позовної заяви не відповідає фактичним обставинам справи, у звязку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.12.2016р. апеляційну скаргу "Ньюфорт" залишено без задоволення, а рішення господарського суду Дніпропетровської області від 12.09.2016 року у справі №904/5389/16 залишено без змін (а.с. 110-112).

Переглядаючи справу №904/5389/16 суд апеляційної інстанції виходив із того, що також встановив, що 16.03.2015р. позивач направив відповідачеві клопотання про поновлення договору оренди земельної ділянки, додавши до нього проект договору з деякими змінами у редакції, правовстановлюючі документи товариства, документи, що підтверджують право користування земельною ділянкою. Таким чином, позивач виконав необхідні передумови, які передбачені ч.6 ст.33 Закону України "Про оренду землі". Натомість відповідач 24.04.2015р. прийняв рішення №56-61/VI про поновлення строку дії договору оренди строком на три роки і встановив у рішенні орендну плату в розмірі 12% від діючої нормативної грошової оцінки земель. Це викликає незгоду позивача, який вважає, що договір має бути продовжений на той же строк і на тих самих умовах. Відповідач не підписав договір про поновлення строку договору, але 21.01.2016р. направив позивачу лист, у якому висловив прохання повернути орендовану земельну ділянку. Відповідач, незважаючи і всупереч тому, що ч.6 ст.33 Закону України "Про оренду землі" передбачає укладення додаткової угоди без прийняття рішення, 24.04.2015 року прийняв рішення про поновлення договору оренди. З тексту цього рішення вбачається, що відповідач вирішив поновити договір оренди земельної ділянки, що розташована на вул. Першотравнева, 2, але на інших умовах, оскільки у п.2 рішення йдеться про оренду плату у підвищеному розмірі 12% від діючої нормативної грошової оцінки земель, що умовами договору не передбачено. Через це між сторонами виник спір, бо позивач вважав, що має право на поновлення договору, а відповідач погодився його поновити, але на інших умовах, ніж це передбачено умовами первинного договору, про що прийнято відповідне рішення. Разом з тим, є неправомірна поведінка і самого позивача в контексті ч.6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", оскільки позивач має право на продовження договору оренди землі на тих самих умовах, і на той самий строк, а фактично відповідачеві надано проект договору зі змінами щодо: а) зміни цільового призначення земельної ділянки; б) неможливості внесення права на оренду земельної ділянки комунальної форми власності у заставу, до статутного фонду. ОСОБА_3 таких обставин, коли кожна із сторін наполягає на укладенні додаткової угоди (фактично поновлені терміну дії договору оренди) на інших умовах, ніж ті, які було передбачено попередньою редакцією договору, застосування до їх правовідносин положень ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", не є можливим.

Під час розгляду господарським судом Дніпропетровської області справи №904/5389/16 позивач звертався до суду із клопотанням про зупинення її розгляду у звязку із зверненням до господарського суду Дніпропетровської області із позовом до Нікопольської міської ради про визнання недійсним пункту 2 рішення сесії Нікопольської міської ради від 24.04.2015р. №56-61/VІ від 24.04.2015р. "Про поновлення договору оренди землі на новий строк Товариству з обмеженою відповідальністю "Ньюфорт" на вул. Першотравнева, 2 для будівництва торгівельно-розважального комплексу", яким змінено розмір орендної плати на земельну ділянку з 3% від діючої нормативної грошової оцінки земельної ділянки на 12%, тобто до вирішення спору у даній справі, однак суд не вбачав підстав для зупинення провадження.

Відтак матеріалами даної справи підтверджено намір позивача на подальше використання означеної земельної ділянки на умовах оренди, але таких, що мають бути узгоджені між сторонами у встановленому законом порядку.

З урахуванням встановлених обставин колегія суддів доходить до висновку, протилежного від висновку місцевого господарського суду, про те, що оспорюване рішення відповідача (пункт 2) є таким, що порушило права позивача проявити свою волю та бути вільним в укладенні договору оренди землі, у визначенні його умов тощо, передбачених ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" та гарантованих ч.1 ст. 627 Цивільного кодексу України, а за наслідком прийняття такого рішення порушуються й майнові права позивача щодо реалізації переважного права на подальше використання означеної земельної ділянки на умовах договору оренди, продовженого в законному порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частина 1 ст. 21 Цивільного кодексу України визначає, що суд визнає незаконним та скасовує акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Також колегія суддів вважає, що оскільки при прийнятті оспорюваного рішення відповідач допустив порушення вимог зазначеного вище чинного законодавства, наслідком чого стало включення в текст рішення пункту 2, яким без погодження із відповідачем був визначений розмір орендної плати у розмірі 12% від діючої нормативної грошової оцінки означеної земельної ділянки, позовні вимоги позивача про визначання недійсною саме цієї частини рішення, що не матиме наслідком визнання незаконними решти пунктів цього ж рішення, - є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Щодо доводів відповідача про наявність у депутатів міської ради власних повноважень визначати розмір орендної плати в межах встановлених законодавством, то вони відхиляються колегією суддів з тих підстав, що реалізація зазначених повноважень має відбуватися у відповідності до чинного законодавства в певному порядку, але, як встановлено під час розгляду даної справи, відповідач таких приписів закону не дотримався.

Враховує колегія суддів й на ту обставину, що визнання недійсним п.2 оспорюваного рішення не позбавляє відповідача на майбутнє у реалізації його власних повноважень у визначенні того розміру орендної плати за користування означеною земельною ділянкою, який є необхідним на думку міської ради, та внесенні відповідної пропозиції позивачеві про внесення змін до договору оренди у встановленому цим договором та законом порядку.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що викладені в оскарженому рішенні висновки місцевого господарського суду не відповідають встановленим обставинам та має місце неправильне застосування норм матеріального права, що відповідно до п.п. 3 і 4 ст. 104 ГПК України є підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування такого судового рішення з прийняттям судом апеляційної інстанції, згідно повноважень встановлених п.2 ч.1 ст. 103 ГПК України, нового рішення, яким позовні вимоги позивача слід повністю задовольнити.

Згідно ст.ст. 49 та п.10 ч.2 ст. 105 ГПК України, колегія суддів здійснює новий розподіл судових витрат у даній справі, за яким на відповідача покладаються усі витрати позивача зі сплати судового збору в загальному розмірі 2896,80 грн., а саме: в сумі 1378,00 грн. за подання позовної заяви до господарського суду та в сумі 1518,80 грн. за подання апеляційної скарги на рішення суду.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 ч.1 п. 2, 104 ч.1 п.п. 3 і 4, 105 ГПК України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ньюфорт" задовольнити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.10.2016р. у справі №904/7930/16 скасувати повністю і прийняти нове рішення:

«Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Ньюфорт" задовольнити.

Визнати недійсним пункт 2 рішення Нікопольської міської ради №56-61/VІ від 24.04.2015р. "Про поновлення договору оренди землі на новий строк Товариству з обмеженою відповідальністю "Ньюфорт" на вул. Першотравнева, 2 для будівництва торгівельно-розважального комплексу" про встановлення на земельну ділянку на вул. Першотравнева, 2 орендної плати в розмірі 12 відсотків від діючої нормативної грошової оцінки землі.

Стягнути з Нікопольської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ньюфорт" суму 2986 грн. 80 коп. витрат на судовий збір».

Доручити господарському суду Дніпропетровської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови складено 17.02.2017р.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя Л.П. Широбокова

Суддя І.А. Сизько