РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2017Справа № 910/22066/16

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовомПублічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" Славкіної Марини Анатоліївни
доНаціонального банку України
провизнання припиненими правовідносин за іпотечним договором, визнання припиненим іпотечного договору та усунення перешкод у користуванні майном
Представники:
від позивача: Бабенко Ю.В. - представник за довіреністю Лазарук К.В. - представник за довіреністю
від відповідача: Добролюбов В.І. - представник за довіреністю

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

01.12.2016 до Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" Славкіної Марини Анатоліївни з вимогами до Національного банку України про визнання припиненими правовідносин за іпотечним договором від 11.06.2014, визнання припиненим іпотечного договору від 11.06.2014 та усунення перешкод у користуванні майном, шляхом скасування записів про обтяження речового права забороною відчуження, про обтяження іншого речового права іпотекою та зобов'язання державних рестораторів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вилучити відповідні записи.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що правовідносини за укладеним між сторонами іпотечним договором від 11.06.2014, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергеєвим О.О. та зареєстрованим в реєстрі за № 576 (далі - договір) є припиненими з 25.04.2015 з огляду на те, що ані у визначений частиною 5 статті 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" термін, ані станом на дату складання даної позовної заяви, відповідач не звернувся до позивача із заявою про визнання його кредитором Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк", вимоги відповідача, що випливають з даного іпотечного договору у затвердженому реєстрі акцептованих вимог кредиторів позивача відсутні, у зв'язку з чим позивач вважає ці вимоги погашеними в силу статті 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Крім цього, позивач зазначає про те, що станом на теперішній час вказаний договір не породжує жодних зобов'язань позивача перед відповідачем, а отже правовідносини сторін за цим договором є припиненими, а припинення правовідносин за договором є підставою для припинення обтяжень предмету іпотеки. За твердженнями позивача, наявність обтяжень нерухомого майна, фактично позбавляє позивача можливості проводити реалізацію вказаного майна, що має наслідком затягування процедури ліквідації позивача, а також відтермінування строку погашення заборгованості позивача перед його кредиторами.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.12.2016 порушено провадження у справі № 910/22066/16 та справу призначено до розгляду на 05.12.2016.

Розпорядженням в.о. керівника апарату Господарського суду міста Києва від 27.12.2016 у зв'язку із звільненням судді Домнічевої І.О., справу № 910/22066/16 передано на повторний автоматичний розподіл.

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями (повторний розподіл) справу № 910/22066/16 передано на розгляд судді Плотницькій Н.Б.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.12.2016 справу № 910/22066/16 прийнято до провадження та призначено до розгляду на 06.02.2017.

10.01.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача заява про прийняття до розгляду та залучення до матеріалів справи доказів та письмових пояснень.

06.02.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

У судове засідання 06.02.2017 з'явились представники сторін та надали пояснення по суті спору. Представники позивача і повному обсязі підтримали заявлені позовні вимоги та просять суд їх задовольнити.

Представник відповідача надав пояснення по суті заявлених позовних вимог, відповідно до яких заперечує проти позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

У судовому засіданні 06.02.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

11.06.2014 між Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський акціонерний банк" (позивач, іпотекодавець) та Національним банком України (відповідач, іпотекодержатель) укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергеєвим О.О., зареєстрований в реєстрі за № 576, відповідно до умов якого в забезпечення вимог іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору від 04.06.2014 № 12/09/6, що укладений між Національним банком України та Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Фінансова ініціатива", та будь-яких додаткових правочинів (договорів, угод, до нього, датків та доповнень до нього), які можуть бути укладені після укладення Іпотечного договору (у тому числі, щодо продовження строку користування кредитними коштами, збільшення суми кредиту, процентів за користування тощо), з: повернення кредиту в сумах та строками повернення, що обумовлені кредитним договором; сплаті процентів за користування кредитом, штрафних санкцій у розмірі та порядку, передбаченому кредитним договором, іпотекодавець передав в іпотеку належне йому на праві власності наступне нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-6 в літ. А-5, загальною площею 86,7 кв.м., що розташовані за адресою: Харківська область, м. Харків, вулиця Єлізарова, будинок 3, які належать позивачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 21.12.2005, зареєстрованого реєстрі за № 4580; нежитлові приміщення 1-го поверху № 1а, 1-7, II-V в літ. А-14, загальною площею 132,7 кв.м., що розташовані за адресою: Харківська область, м. Харків, проспект Жукова Маршала, будинок 37, які належать позивачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 15.11.2005, зареєстрованого в реєстрі за № 3856; нежитлове приміщення відділення банку, загальною площею 107,2 кв.м., що розташоване за адресою: Полтавська область, м. Миргород, вулиця Гоголя, будинок 116, яке належить позивачу на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на приміщення відділення банку від 18.01.2008 серія ЯЯЯ № 945257; нежиле приміщення Б-2, загальною площею 142,0 кв.м., що розташоване за адресою: Полтавська область, м. Лубни, майдан Володимирський (пл. Кірова), будинок 16/1, яке належить позивачу на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03.11.2006 серія ЯЯЯ № 834077; нежитлове приміщення - приміщення відділення банку, вбудоване приміщення № 102, загальною площею 60,8 кв.м., що розташоване за адресою: Сумська область, м. Шостка, вулиця Маркса К., будинок 33/2, яке належить позивачу на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13.07.2006 серія ЯЯЯ № 796064; нежитлове приміщення № 2 поз. 1-6 в літ. Т-1, загальною площею 83,8 кв.м. та ганок літ. Т2, що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, провулок Парусний, буд. 7, яке належить позивачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 19.04.2006, зареєстрованого в реєстрі за № 446.

Згідно з інформаційною довідкою № 70601800 від 17.10.2016 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, 11.06.2016 в державному реєстрі іпотек зареєстрована іпотека Національного банку України та записи про обтяження речового права забороною відчуження.

Положеннями пункту 24.1 іпотечного договору сторони погодили, що іпотека припиняється у разі: припинення кредитного договору; закінчення строку дії даного договору за згодою сторін; реалізація предмета іпотеки відповідно до даного договору; набуття іпотеко держателем права власності на предмет іпотеки; з інших підстав, передбачених законодавством України та даним договором.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором іпотеки.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

В частині першій статті 575 Цивільного кодексу України іпотека визначена як окремий вид застави нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частинами 1, 2 статті 5 Закону України "Про іпотеку" предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва, майнові права на нього, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому.

Згідно з частиною 1 статті 12 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Частиною 1 статті 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Позивач стверджує, що правовідносини за укладеним між сторонами іпотечним договором від 11.06.2014, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергеєвим О.О. та зареєстрованим в реєстрі за № 576 (далі - договір) є припиненими з 25.04.2015 з огляду на те, що ані у визначений частиною 5 статті 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" термін, ані станом на дату складання даної позовної заяви, відповідач не звернувся до позивача із заявою про визнання його кредитором Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк", вимоги відповідача, що випливають з даного іпотечного договору у затвердженому реєстрі акцептованих вимог кредиторів позивача відсутні, у зв'язку з чим позивач вважає ці вимоги погашеними в силу статті 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Крім цього, позивач зазначає про те, що станом на теперішній час вказаний договір не породжує жодних зобов'язань позивача перед відповідачем, а отже правовідносини сторін за цим договором є припиненими, а припинення правовідносин за договором є підставою для припинення обтяжень предмету іпотеки. За твердженнями позивача, наявність обтяжень нерухомого майна, фактично позбавляє позивача можливості проводити реалізацію вказаного майна, що має наслідком затягування процедури ліквідації позивача, а також відтермінування строку погашення заборгованості позивача перед його кредиторами.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частинами 1 і 2 статті 598 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до положень частини першої статті 17 Закону України "Про іпотеку" іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

У відповідності до статті 33 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності іпотекодавця або визнання його банкрутом або при ліквідації юридичної особи - іпотекодавця іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання, якщо іпотекодержатель і правонаступник іпотекодавця не досягнуть згоди про інше.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 20.11.2014 № 733 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 123 від 20.11.2014 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "ВіЕйБі Банк", згідно з яким з 21.11.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "ВіЕйБі Банк".

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 128 від 24.11.2014 повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві "Всеукраїнський акціонерний банк" передано Славкіній Марині Анатоліївні.

На підставі постанови Правління Національного банку України № 188 від 19.03.2015 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 63 від 20.03.2015 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "ВіЕйБі Банк" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно якого було розпочато процедуру ліквідації ПАТ "ВіЕйБі Банк" та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" Славкіну Марину Анатоліївну строком на один рік з 20.03.2015 по 19.03.2016 включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 213 від 22.02.2016 продовжений строк здійснення процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" та повноваження ліквідатора ПАТ "ВіЕйБі Банк" Славкіної Марини Анатоліївни строком на два роки до 19.03.2018 включно.

Відповідно до частини 2 статті 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку в газеті "Урядовий кур'єр" або "Голос України" не пізніше ніж через сім днів з дня початку процедури ліквідації банку.

26.03.2015 в газеті "Голос України" № 54 (6058) було опубліковано оголошення про ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк".

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня початку процедури ліквідації банку строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав.

Згідно з частиною 5 статті 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку.

У відповідності до частини 1 статті 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Стаття 3 Закону України "Про іпотеку" визначає, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Як вбачається з матеріалів справи правовідносини між іпотекодавцем - Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський акціонерний банк" та іпотекодержателем - Національним банком України виникли на підставі іпотечного договору.

Зі змісту іпотечного договору, а саме пункту 14.8.2 вбачається, що іпотекодержатель має право з метою задоволення своїх вимог звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання термінів виконання якого-небудь із зобов'язань за кредитним договором у випадку ліквідації юридичної особи іпотекодавця та/або позичальника.

Крім того, у статті 33 Закону України "Про іпотеку" також передбачено, що у разі ліквідації іпотекодавця, набуття права іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України "Про іпотеку" майно банку, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для позачергового задоволення вимог заставодержателя. Заставодержатель має право звернути стягнення на заставлене майно у порядку, встановленому законодавством або договором застави, та отримати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна за ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності, який визначений Фондом.

У разі продажу Фондом заставленого майна (активів) кошти, отримані від реалізації такого майна (активів), спрямовуються на погашення вимог заставодержателя у розмірі не більше основної суми заборгованості за забезпеченим таким майном (активами) зобов'язанням разом з нарахованими процентами після відшкодування Фонду витрат на утримання та продаж такого майна. Решта коштів включається до ліквідаційної маси банку.

Таким чином судом встановлено, що ні іпотечний договір, ні Закону України "Про іпотеку" не містять норми, що передбачає припинення іпотеки у разі відсутності письмової вимоги про визнання кредитором іпотекодавця, який знаходиться в процесі ліквідації. Крім того, позивачем не надано суду доказів того, що основне зобов'язання (за кредитним договором) є погашеним чи припиненим, а тому й відсутні правові підстави для припинення правовідносин, які виникли у сторін з метою забезпечення виконання вказаного зобов'язання.

Крім того, суд звертає увагу позивача, що відповідно до часини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, а за пунктом 7 частини 2 цієї статті - припинення правовідношення.

Приписами статті 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Відтак, в силу норм статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України , особа, звертаючись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має обрати один з передбачених законом способів захисту цього права (інтересу), або інший, якщо такий спосіб встановлено самим договором.

Оспорюваним договором поруки не встановлено іншого способу захисту, зокрема такого, як "вимога про припинення договору поруки".

Встановлений статтею 16 Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України спосіб захисту "припинення правовідношення" та "установлення, зміна і припинення господарських правовідносин" не є однаковими за своєю природою порівняно з вимогою "припинити договір поруки"

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищевикладене та з урахуванням того, що суду не належних та допустимих доказів в підтвердження наявності підстав для припинення правовідносин за іпотечним договором від 11.06.2014, укладеним між сторонами, вимоги позивача про визнання припиненими правовідносин за іпотечним договором та визнання припиненим іпотечного договору є необґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Що до вимог про усунення перешкоду користуванні майно шляхом скасування записів про обтяження речового права забороною відчуження, то вони не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від вимоги про визнання припиненою іпотеки.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 15.02.2017

Суддя Н.Б. Плотницька