ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2017 р.Справа № 922/4752/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Суслової В.В.

при секретарі судового засідання Помпі К.І.

розглянувши справу

за позовом Приватного підприємства "Торгівельні ряди", смт. Кегичівка
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, смт. Кегичівка
про стягнення 20 864,00 грн.
за участю представників сторін:

позивача - Ріпка В.О., довіреність від 27.12.2016 р.

відповідача - ОСОБА_1 (особисто), ОСОБА_3, договір про надання правової допомоги № 31012017-1 від 31.01.2017 р.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Торгівельні ряди" (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (відповідач) про стягнення (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, а.с. 103-106) основного боргу за час фактичного користування майном підприємства в розмірі 6 480,00 грн., подвійної плати за користування майном в розмірі 12 960,00 грн., пені в розмірі 811,00 грн., інфляційних втрат в розмірі 524,00 грн. та 3% річних в розмірі 89,00 грн., всього: 20 864,00 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судовий збір.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 05.01.2016 р. закінчився термін дії договору найму (оренди) торговельного місця на Кегичівському ринку ПП "Торгівельні ряди" від 15.06.2015 р. №21, однак відповідач об'єкт оренди не повернув і незважаючи на вимоги позивача, продовжує ним користуватися, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні просять в позові відмовити повністю з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Відповідач, посилаючись на ст. 764 ЦК України, вважає, що договір найму (оренди) торгівельного місця від 15.06.2015 року є поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором, оскільки позивач протягом місяця з моменту закінчення строку дії договору не заявив про відсутність у нього наміру на продовження дії цього договору. Відповідач стверджує, що продовжує правомірно користуватися об'єктом найму, а також вчасно сплачує обумовлену у договорі орендну плату, що підтверджується поштовими переказами (а.с. 82-90), відповідно до яких відповідач в період з 20.03.2016 р. по 20.12.2016 р. перерахувала позивачу орендну плату в розмірі 5 940,00 грн.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд встановив таке.

15.06.2015 року між позивачем (наймодавець) та відповідачем (наймач) був укладений договір найму (оренди) торгівельного місця на Кегичівському ринку Приватного підприємства "Торгівельні ряди" (типовий) №21 (далі - договір), відповідно до умов пункту 1.1. якого наймодавець передає, а наймач приймає у тимчасове платне користування торговельне місце (далі - об'єкт найму), яке розташоване на ринку ПП "Торгівельні ряди" за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 1.2. договору загальна площа об'єкта найму становить 7 кв.м ділянки з твердим покриттям.

Згідно з п. 2.1. договору вступ наймача у користування об'єктом найму настає одночасно з підписанням сторонами договору.

Факт передачі об'єкта найму сторонами не заперечується.

У п. 6.4. договору сторони погодили, що дія договору припиняється, зокрема внаслідок закінчення строку його дії.

Згідно з п. 6.1. договору договір діє з 15 червня 2015 року по 05 січня 2016 р. (але не більше одного року).

Відповідно до п. 6.6. договору у випадках відсутності заперечень наймодавця та наймача про припинення дії договору протягом одного місяця до його закінчення, він вважається продовженим на той самий строк, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, про що укладається додаткова угода у письмовому вигляді.

Позивач стверджує, що 05.01.2016 р. закінчився термін дії договору найму (оренди) торговельного місця на Кегичівському ринку ПП "Торгівельні ряди" від 15.06.2015 р. №21, однак відповідач об'єкт оренди не повернув і незважаючи на вимоги позивача, продовжує ним користуватися, що є підставою для стягнення з відповідача коштів за фактичне користування майном підприємства у розмірі 6 480,00 грн. за період з 20.02.2016 р. по 21.01.2017 р., подвійної плати за користування майном в розмірі 12 960,00 грн. відповідно до вимог ч. 2 ст. 785 ЦК України, пені в розмірі 811,00 грн. за період з 20.02.2016 р. по 21.01.2017 р., нарахованої відповідно до п. 5.1.6. договору, інфляційних втрат в розмірі 524,00 грн. за період з лютого 2016 р. по 01.01.2017 р. та 3% річних в розмірі 89,00 грн. за період з 20.02.2016 р. по 21.01.2017 р. Позивач також наполягає на тому (заперечення на відзив, а.с. 108), що за умовами п. 6.6. договору єдиним належним та допустимим доказом пролонгації договору є підписана сторонами додаткова угода, однак відповідач не скористався своїм правом, передбаченим у п. 4.2.2. договору, та не ініціював укладення додаткової угоди про продовження дії договору. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на умови договору та ст. ст. 6, 627, 629, 610, 611, 631, ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України.

Відповідач, в свою чергу, просить в позові відмовити повністю. Наполягає на тому, що відповідно до положень ст. 764 ЦК України договір є поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором, оскільки позивач протягом місяця з моменту закінчення строку дії договору не заявив про відсутність у нього наміру на продовження дії цього договору. Відповідач також зазначив, що продовжує правомірно користуватися об'єктом найму, а також вчасно сплачує обумовлену у договорі орендну плату, що підтверджується поштовими переказами (а.с. 82-90). В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на положення ст. ст. 284, 291 Господарського кодексу України, ст. ст. 759, 763, 764, 785, 795 Цивільного кодексу України, п. 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №12 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна".

Надаючи правову кваліфікацію фактичним обставинам справи та спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ч. 1 ст. 32 ГПК України).

При цьому за умовами ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 759 ЦК України, яка кореспондується зі ст. 283 ГК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Договір найму укладається на строк, встановлений договором (ч. 1 ст. 763 ЦК України).

За умовами п. 6.1. договору цей договір діє з 15 червня 2015 року по 05 січня 2016 р. (але не більше одного року).

Відповідно до ч. 2 ст. 291 ГК України договір оренди припиняється у зв'язку із закінченням строку, на який його було укладено. Аналогічні приписи містяться в ст. 284 ГК України.

У п. 6.4. договору сторони погодили, що дія договору припиняється, зокрема внаслідок закінчення строку його дії.

Відповідно до п. 6.6. договору у випадках відсутності заперечень наймодавця та наймача про припинення дії договору протягом одного місяця до його закінчення, він вважається продовженим на той самий строк, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, про що укладається додаткова угода у письмовому вигляді.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК України право сторін відступити в договорі від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або суті правовідносин сторін.

Статтею 764 ЦК України унормовано, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Таким чином, цивільне законодавство України передбачає можливість автоматичної пролонгації договору найму за умови відсутності заперечень як зі сторони наймодавця, так і зі сторони наймача. При цьому бажання наймача продовжувати відносини найму висловлюється конклюдентними діями - шляхом продовження користування майном після закінчення строку договору найму. Стосовно наймодавця, підставою для продовження відносин найму є його мовчазна згода, яка виражається у відсутності заперечень та вимог до наймача повернути орендоване майно як до закінчення терміну дії договору оренди, так і упродовж одного місяця після закінчення цього строку.

Оскільки у статті 764 ЦК України йдеться про поновлення договору, тобто про подовження його на новий термін, усі інші умови користування орендованим майном залишаються незмінними. У разі необхідності в подальшому змінити будь-які умови договору, сторони мають укласти додаткову угоду до нього, в якій буде визначено нові умови взаємовідносин.

Крім того, відповідно до п. 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №12 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" зі змісту статей 759, 763 і 764 ЦК України, частини другої статті 291 Господарського кодексу України, частини другої статті 17 та частини другої статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. Відтак якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється. Оскільки зазначеними нормами визначено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, то для продовження дії договору не вимагається обов'язкового укладення нового договору або внесення змін до нього.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ані протягом місяця до закінчення терміну дії договору, як це передбачено п. 6.6. договору, ані упродовж місяця після закінчення строку на який його було укладено, тобто до 05.02.2016 р., не звертався до відповідача з будь-якими запереченнями щодо продовження дії договору, що в силу наведених вище норм закону надає підстави для висновку про продовження договору на той самий строк, до 05.01.2017 р., і на тих самих умовах, що передбачені договором.

З огляду на викладене, суд вважає доводи позивача про те, що договір найму є припиненим з 05.01.2016 р., необґрунтованими.

Крім того, суд вважає необґрунтованими і доводи позивача про те, що за умовами п. 6.6. договору єдиним належним та допустимим доказом пролонгації договору є підписана сторонами додаткова угода і про те, що відповідач не скористався своїм правом, передбаченим у п. 4.2.2. договору, та не ініціював укладення додаткової угоди про продовження строку дії договору, з огляду на таке.

По-перше, в силу наведених вище норм для продовження дії договору оренди не вимагається обов'язкового укладення нового договору або внесення змін до нього.

По-друге, суд вважає, що за умовами п. 6.6. договору саме позивач повинен був протягом одного місяця до закінчення дії договору ініціювати укладення додаткової угоди про продовження дії договору на той самий строк. Однак, позивач таку додаткову угоду відповідачу не надав.

Таким чином, суд вважає, що сама по собі відсутність письмової угоди, передбаченої п. 6.6. договору, як певне вираження активної поведінки сторін, спрямованої на поновлення договору, не може бути доказом відсутності у сторін наміру на поновлення (продовження) дії договору, оскільки такий підхід суперечить ст. 6 ЦК України, порушує особливу природу взаємовідносин сторін та встановлений законом спеціальний порядок їх пролонгації.

При цьому в матеріалах справи відсутні будь-які складені та підписані позивачем додаткові угоди до договору, а також докази їх направлення відповідачу, про які, в свою чергу, зазначено у листах позивача від 16.02.2016 р. вих. №09, від 22.02.2016 р. б/н та від 02.07.2016 р. б/н (а.с. 53-61).

Враховуючи те, що договір був пролонгований на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені договором, суд не вбачає правових підстав для застосування до відповідача положень ч. 2 ст. 785 ЦК України, відповідно до якої якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Крім того, враховуючи те, що договір був пролонгований на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені договором, суд не вбачає правових підстав для застосування до відповідача положень пункту 5.1.6. договору, відповідно до якого при затримці повернення з вини наймача торговельного місця після припинення дії цього договору наймач сплачує плату за користування об'єктом найму у подвійному розмірі до дня фактичної передачі об'єкта найму за актом приймання-передачі.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача неустойки, нарахованої на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК України в розмірі 12 960,00 грн. та пені в розмірі 811,00 грн. за період з 20.02.2016 р. по 21.01.2017 р., неправомірними необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Позивач також просить стягнути з відповідача кошти за користування майном підприємства в розмірі 6 480,00 грн. за період з 20.02.2016 р. по 21.01.2017 р. В обґрунтування даних вимог позивач зазначив, що 05.01.2016 р. закінчився термін дії договору, але відповідач об'єкт оренди позивачу не повернув, продовжує користуватись орендованим майном, а тому повинен вносити кошти за користування майном у визначеному в п. 3.1. договорі розмірі (в розмірі 540 грн. щомісячно).

Розглянувши дані вимоги позивача, суд дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, відповідач об'єкт найму позивачу не повернув, продовжує користуватися об'єктом найму.

Як було встановлено вище, договір є поновленим на той самий строк (до 05.01.2017 р.) і на тих самих умовах, що були передбачені договором, а тому відповідно до положень ст. 629 ЦК України він є обов'язковим для виконання сторонами.

Дані встановлені судом обставини спростовують правову кваліфікацію заявленої позивачем позовної вимоги про стягнення 6 480,00 грн. як плати за позадоговірне фактичне користування об'єктом найму (оренди).

Разом з тим, згідно з ч. ч. 1, 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4 ст. 283 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Орендна плата встановлюється у грошовій формі. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

У п. 3.1. договору сторони погодили, що розмір плати за користування об'єктом найму становить 540 грн. щомісячно.

Плата за користування об'єктом найму сплачується в готівковій формі у якості передоплати наперед до 20 числа щомісячно (п. 3.4. договору).

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, відповідач у судовому засіданні та у відзиві на позовну заяву (а.с. 76) повідомила суду про те, що в період з 20.03.2016 р. по 20.12.2016 р. перерахувала на виконання умов договору поштовими переказами орендну плату за договором в розмірі 5 940,00 грн. (а.с. 82-90).

Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні докази отримання позивачем коштів в розмірі 5 940,00 грн., які було направлено відповідачем поштовим переказом, суд дійшов висновку про те, що у відповідача перед позивачем на даний час існує заборгованість за користування об'єктом найму за договором найму (оренди) від 15.06.2015 р. № 21 в розмірі 6 480,00 грн. за період з 20.02.2016 р. по 20.01.2017 р.

З огляду на вищевикладені обставини та положення закону, суд вважає позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача коштів за користування майном підприємства в розмірі 6 480,00 грн. за період з 20.02.2016 р. по 01.01.2017 р. правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати в розмірі 524,00 грн. за період з лютого 2016 р. по 01.01.2017 р. та 3% річних в розмірі 89,00 грн. за період з 20.02.2016 р. по 21.01.2017 р.

Розглянувши дані вимоги позивача, суд дійшов таких висновків.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши правомірність та правильність нарахування позивачем 3% річних в розмірі 89,00 грн., суд вважає позовні вимоги в цій частині правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Разом з тим, за результатами здійсненого судом розрахунку, позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню частково в розмірі 363,13 грн. В решті позовних вимог про стягнення інфляційних втрат в розмірі 160,87 грн. слід відмовити.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення основного боргу за час фактичного користування майном підприємства в розмірі 6 480,00 грн., 3% річних в розмірі 89,00 грн. та інфляційних втрат в розмірі 363,13 грн., всього: 6 932,13 грн. В решті позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 193, 283 Господарського кодексу України, ст. ст. 6, 11, 525, 526, 530, 610, 612, 625, 627-629, 759, 763-764, 785 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 4, 4-3, 12, 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Приватного підприємства "Торгівельні ряди" (вул. Миру, 57, смт. Кегичівка, Кегичівський район, Харківська область, 64003, ) основний борг за час фактичного користування майном підприємства за договором найму (оренди) торгівельного місця на Кегичівському ринку Приватного підприємства "Торгівельні ряди" (типовий) №21 від 15.06.2015 року в розмірі 6 480,00 грн., 3% річних в розмірі 89,00 грн., інфляційні втрати в розмірі 363,13 грн. та судовий збір в розмірі 457,84 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Суддя В.В. Суслова