ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21.02.2017 Справа № 904/11830/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Екоспецтранс", м. Кривий Ріг

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, с. Широка дача, Широківський район

про стягнення 9 515, 75 грн.

Суддя Петренко Н.Е.

секретар судового засідання Бойчук Ю.С.

Представники:

від позивача: Таран К.О., представник за довіреністю № 4 від 03.01.2017р.

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Екоспецтранс" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення 9 515,75 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору № 2071 про надання послуг з видалення твердих побутових відходів від 26.01.2009 року, в частині розрахунків за надані послуги з видалення (збирання, перевезення та захоронення) твердих побутових відходів.

Ухвалою господарського суду від 16.12.2016 року порушено провадження у справі, прийнято позовну заяву до розгляду, призначено судове засідання на 24.01.2017.

Ухвалою господарського суду від 03.01.2017 року було виправлено описку в п. 2 ухвали господарського суду від 16.12.2016 року; пункт 2 зазначеної ухвали викладено в редакції: "Справу призначити до розгляду в засіданні на 01.02.2017 о 11:15".

01.02.2017 до суду від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача 34 415,01 грн.

Ухвалою господарського суду від 01.02.2017 продовжено строк розгляду спору до 03.03.2017 року включно; відкладено судове засідання на 21.02.2017.

21.02.2017 до суду від позивача надійшли:

- заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача 11 716,38 грн.;

- власне письмове підтвердження того, що станом на 21.02.2017 заявлені позовні вимоги відповідачем не оплачені, розмір позовних вимог не змінився;

- власне письмове підтвердження того, що у провадженні господарських судів України або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує спір, немає справи зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав та немає рішення цих органів з такого спору;

- докази повідомлення відповідача про день, час та місце розгляду справи.

21.02.2017 повноважний представник відповідача вдруге у судове засідання не з'явився, відзив на позов та інші витребувані документи до суду не надав. Жодних пояснень щодо причини неявки або інших клопотань до господарського суду не надходило. В матеріалах справи достатньо доказів в підтвердження того, що відповідач був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні без участі повноважного представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

Повноважний представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги, з урахуванням поданої заяви про зменшення розміру позовних вимог, підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Крім того, повноважний представник позивача надав для огляду суду всі оригінали первинних документів на підставі яких виник спір.

У судовому засіданні 21.02.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, згідно зі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, подані документи, заслухавши пояснення повноважного представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Криворізької міської ради від 15.10.2008 року, на підставі оцінки конкурсних пропозицій, переможцем конкурсу щодо збирання, вивезення та утилізації твердих побутових, негабаритних відходів в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу визначено Товариство з обмеженою відповідальністю "Екоспецтранс".

22.10.2008 між Управлінням житлово-комунального господарства виконкому міськради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Екоспецтранс" був укладений договір на надання вищезазначених послуг.

26.01.2009 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Екоспецтранс" (далі - позивач) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - відповідач) був укладений типовий договір № 2071 про надання послуг з видалення твердих побутових відходів (далі - Договір).

Вказаний договір було укладено на підставі заяви відповідача № б/н від 22.01.2009 (а.с. 21) з проханням укладення вказаного договору з метою надання послуг з вивезення твердих побутових відходів від продовольчого магазина, розташованого за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Недєліна, 28, торгівельна площа - 83 кв.м., з 01.12.2008 року.

Відповідно до п. 1.1. Договору, позивач надає послуги з видалення (збирання, перевезення та захоронення) твердих побутових відходів, а відповідач зобов'язується своєчасно оплатити ці послуги за встановленим тарифом у строки та на умовах, передбачених цим Договором.

У п. 2.1. Договору зазначено про те, що обсяги видалення відходів встановлюються на підставі диференційованих норм накопичення, відповідно до рішення міської ради від 13.08.2004 року № 487.

Згідно з п. 2.2. Договору, загальний обсяг видалення твердих побутових відходів становить 39,3 куб.м.

Положеннями п. 2.6. Договору передбачено, що оплата здійснюється відповідно до діючого тарифу за 1 куб.м.

Значення тарифу динамічне, яке може змінюватись позивачем при зміні вартості його складових частин, Рішень відповідних відомств України, про що письмово інформує відповідача (п. 2.7. Договору).

Пунктом 2.8. Договору встановлено, що загальна сума на момент укладання Договору складає 1 394,52 грн., з урахуванням ПДВ.

Відповідно до п. 3.1. Договору, розрахунковим періодом є календарний місяць, платежі вносяться не пізніше 20 числа наступного місяця.

Як зазначено у п. 3.3 Договору, відповідач вносить плату за послуги на розрахунковий рахунок позивача, через банківські установи.

За несвоєчасне внесення плати з відповідача стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки, встановленої НБУ, від несплаченої суми за кожний день прострочення, згідно з вимогами чинного законодавства України (п. 3.4 Договору).

Відповідач зобов'язаний своєчасно оплачувати послуги у встановлений Договором строки (п. 4.2.1. Договору), у разі несвоєчасного внесення платежів за послуги сплачувати пеню у розмірі, встановленому Договором (п. 4.2.4. Договору).

У п. 5.1.2. Договору вказано про те, що відповідач несе відповідальність за несвоєчасне внесення платежів за послуги - шляхом сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки, встановленої НБУ, від несплаченої суми за кожний день прострочення.

Керуючись ст. 259 ЦК України сторони домовились встановити строк позовної давності у сім років (п. 6.4. Договору).

Цей Договір діє з 01.12.2008 року до 30.11.2009 року. Договір вважається щороку продовженим на тих самих умовах строком на один рік, якщо за місяць до закінчення його строку дії однією зі сторін не буде письмово заявлено про розірвання або необхідність перегляду (п. 7.1. Договору).

Оскільки сторонами не направлялися письмові заяви про розірвання Договору, строк дії було продовжено, умови вищевказаного Договору є чинними.

Як стверджує позивач, першочергово договір був укладений згідно рішення Криворізької міської ради № 115 від 08.04.2009 "Про затвердження середньорічних норм накопичення твердого побутового сміття". Тариф на послуги з вивезення та захоронення ТПВ був затверджений рішенням Криворізької міської ради № 823 від 26.11.2008 "Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкової території у м.Кривому Розі".

Норми накопичення та тарифи на послуги з вивезення побутових відходів були змінені рішенням Криворізької міської ради № 254 від 08.09.2010 "Про затвердження норм надання послуг із вивезення побутових відходів".

Норми накопичення на великогабаритні та ремонтні побутові відходи вищезазначеним рішенням встановлені на рівні мінімальних рекомендованих наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 22.03.2010 № 75 "Про затвердження рекомендованих норм надання послуг з вивезення побутових відходів".

Тарифи на послуги з вивезення побутових відходів у м. Кривому Розі були встановлені рішенням Криворізької міської ради № 16 від 12.01.2011.

14.08.2013 було прийнято рішення Криворізької міської ради № 267 "Про корегування тарифів, установлених рішенням виконкому міської ради від 12.01.2011 року № 16 "Про встановлення тарифів на послуги з вивезення побутових відходів у місті Кривому Розі".

Керуючись умовами Договору, вищезазначеними рішеннями Криворізької міської ради, Постановами Кабінету Міністрів України № 1010 від 26.07.2006 "Про затвердження Порядку формування тарифів на послуги з вивезення побутових відходів"; № 1070 від 10.12.2008 "Про затвердження Правил надання послуг з вивезення побутових відходів"; № 259 від 20.05.2009 "Про затвердження Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій", позивач надав, а відповідач отримував послуги з вивезення та видалення твердих побутових відходів.

Позивач звертає увагу суду на той факт, що з 26.01.2009 по 18.06.2012 відповідач своєчасно сплачував за надані послуги, а отже визнав факт укладання вищезазначеного Договору та надання з боку позивача послуг з вивезення побутових відходів. Але, з 30.06.2012 року платежі за надані послуги від відповідача не надходили, у зв'язку з чим у відповідача виникла прострочена заборгованість, яка станом на 01.11.2016 року, складає 8768,82 грн.

З метою досудового врегулювання спору, позивачем були направлені на адресу відповідача претензії № 23 від 02.06.2016 року та № 60 від 15.07.2016 року, про необхідність сплати заборгованість за надані послуги. Вимоги позивача відповідачем були залишені без відповіді та задоволення, що стало причиною звернення з даним позовом до суду.

За неналежне виконання відповідачем умов Договору, позивачем на підставі п. 3.4 Договору була нарахована пеня у розмірі 203,29 грн.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем були нараховані інфляційні втрати у розмірі 2 482,27 грн. та 3% річних у розмірі 262,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги у розмірі 8 768,82 грн., пеню у розмірі 203,29 грн., інфляційні втрати у розмірі 2 482,27 грн. та 3% річних у розмірі 262,00 грн., а всього 11 716,38 грн.

В свою чергу, відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань по вищезазначеному Договору на момент розгляду спору до господарського суду не надав. Крім того, відповідач не скористався наданим йому правом на судовий захист, наведених позивачем обставин не спростував.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення повноважного представника позивача, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Як зазначено у ч. 2 ст. 351 Закону України "Про відходи", збирання та перевезення побутових відходів у межах певної території здійснюється юридичною особою, яка уповноважена на це органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах спеціально обладнаними для цього транспортними засобами.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, визначення виконавця житлово-комунальних послуг.

Відповідно до п. 4 Правил надання послуг з вивезення побутових відходів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1070 від 10.12.2008 "Про затвердження Правил надання послуг з вивезення побутових відходів", виконавець послуг з вивезення побутових відходів визначається органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За приписами ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України).

Положеннями ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За приписами ст. 129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Положеннями ст. 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. ст. 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства України, умови укладеного між сторонами Договору та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за надані послуги у розмірі 8 768,82 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки:

- Дослідивши оригінали наданих позивачем до господарського суду документів у розумінні ст. 36 Господарського процесуального кодексу України, суд прийняв їх як належні докази, тому що вони містять інформацію щодо предмета доказування, та підтверджують неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за вищезазначеним Договором. Належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували належне виконання відповідачем умов Договору, відповідачем господарському суду надано не було.

- Відповідач визнав себе зобов'язаною особою по відношенню до позивача, оскільки до дії яка свідчить про визнання боргу може відноситися часткове погашення самим боржником основного боргу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Господарський суд вважає за необхідне зазначити про те, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

На підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем були нараховані інфляційні втрати у розмірі 2 482,27 грн. та 3% річних у розмірі 262,00 грн., розрахунок яких судом перевірений та визнаний таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов'язань, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

На підставі п. 3.4 Договору позивачем була нарахована пеня у розмірі 203,29 грн., розрахунок якої судом також був перевірений та визнаний таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Викладене є підставою для задоволення позову в повному обсязі, оскільки заборгованість підтверджується матеріалами справи, а зобов'язання повинні виконуватись належним чином та в установлений строк.

За приписами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 9 постанови від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", роз'яснив, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Аналогічна правова позиція підтримана постановою Вищого господарського суду України від 24.12.2014р. по справі № 904/9428/13, недотримання якої стало підставою скасування постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 549, 599, 610, 612, 625, 629, 901, 903 Цивільного кодексу України, ст.ст.173, 174, 193, 218, 231, 232 Господарського кодексу України, ст.ст. 4, 32-34, 43-44, 49, 75, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Екоспецтранс" (50074, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Іллічівська, буд. 2 Г, ) заборгованість за надані послуги у розмірі 8 768,82 грн. (вісім тисяч сімсот шістдесят вісім грн. 82 коп.), пеню у розмірі 203,29 грн. (двісті три грн. 29 коп.), інфляційні втрати у розмірі 2 482,27 грн. (дві тисячі чотириста вісімдесят два грн. 27 коп.), 3% річних у розмірі 262,00 грн. (двісті шістдесят два грн. 00 коп.), витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім грн. 00 коп.).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 22.02.2017.

Суддя Н.Е. Петренко