ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2017 р. Справа № 909/46/17

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого-судді: Данко Л.С.,

суддів: Галушко Н.А.,

ОСОБА_1,

при секретарі судового засідання: Кіт М.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою Заступника керівника Тисменицької місцевої прокуратури Івано-Франківської області, № 01-155вих-17 від 13.01.2017 р. (вх. № 01-05/449/17 від 31.01.2017 р.),

на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 06 січня 2017 року

у справі № 909/46/17 (суддя Неверовська Л.М.),

порушеній за позовом Керівника Тисменицької місцевої прокуратури Івано-Франківської області, м. Івано-Франківськ,

до відповідача-1: Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», м. Київ в особі Івано-Франківської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», м. Івано-Франківськ,

до відповідача-2: Відділу освіти Тисменицької районної державної адміністрації, м. Тисмениця Івано-Франківської області,

до відповідача-3: Єзупільської селищної ради, смт. Єзупіль Тисменицького району Івано-Франківської області,

про визнання недійсним рішення сесії Єзупільської селищної ради без номера від 25.04.2016р. «Про розгляд листа ПАТ «Укртелеком»; визнання недійсним договору оренди нерухомого майна № 26G340-362/16, укладеного 01.06.2016 р. відділом освіти Тисменицької районної державної адміністрації та Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі директора Івано-Франківської філії в частині надання у строкове платне користування нерухоме майно, що належить до комунальної власності громади смт. Єзупіль, вбудоване в шкільні будівлі нежитлове приміщення за адресою: смт. Єзупіль, вул. Степана Бандери, 21 Тисменицького району Івано-Франківської області, загальною площею 9,0 кв.м. та стягнення судових витрат.

За участю представників сторін:

від апелянта/прокуратури/позивача: прокурор Семікова О.З. (посвідчення № 033544 від 18.05.2015 р.);

від відповідача-1: не прибув;

від відповідача-2: не прибув;

від відповідача-3: не прибув.

Права та обовязки сторін визначені ст. ст. 20, 22, 28, 29 ГПК України, прокурору розяснені та зрозумілі. Заяв та клопотань про відвід суддів не надходило.

Представником апелянта/прокуратури подано письмове клопотання про відмову від здійснення технічної фіксації судового процесу.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.01.2017 р., справу № 909/46/17 Господарського суду Івано-Франківської області розподілено головуючому судді Данко Л.С. та суддям: Галушко Н.А., Орищин Г.В.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 03.02.2017 року прийнято апеляційну скаргу Заступника керівника Тисменицької місцевої прокуратури Івано-Франківської області, № 01-155вих-17 від 13.01.2017 р. (вх. № 01-05/449/17 від 31.01.2017 р.) до провадження та розгляд скарги призначено на 15.02.2017 року, про що сторони та прокурор були належним чином повідомлені рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, згідно Інструкції з діловодства в господарських судах України (докази оригінали повідомлень про вручення знаходяться в матеріалах справи) (а. с. 18-23).

В судове засідання (15.02.2017 р.) представник апелянта/прокуратури/позивача прибув, надав усні пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, доводи апеляційної скарги підтримав, просить скасувати ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 06.01.2017 р. по справі № 909/46/17 та передати на розгляд місцевого господарського суду.

Представник відповідача-1 в судове засідання не прибув, вимог ухвали суду від 03.02.2017 р. не виконав, про причини не прибуття суд не повідомив, був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправляння, яке отримано ПАТ «Укртелеком» - 09.02.2017 р. за № 016 та Івано-Франківською філією ПАТ «Укртелеком» - 09.02.2017 р. за № 761 (а. с. 20, 22).

Представник відповідача-2 в судове засідання не прибув, вимог ухвали суду від 03.02.2017 р. не виконав, про причини не прибуття суд не повідомив, був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправляння, яке отримано відповідачем-2 (Відділ освіти Тисменицької районної державної адміністрації) - 08.02.2017 р. за № 776 (а. с. 23).

Представник відповідача-3 в судове засідання не прибув, вимог ухвали суду від 03.02.2017 р. не виконав, про причини не прибуття суд не повідомив, був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправляння, яке отримано відповідачем-3 (Єзупільська селищна рада) - 09.02.2017 р. за № 777 (а. с. 19).

З огляду на наведене колегія суддів зазначає наступне:

Відповідно до вимог ст. 98 ГПК України, про прийняття апеляційної скарги до провадження господарський суд виносить ухвалу, в якій повідомляється про час і місце розгляду скарги. Питання про прийняття апеляційної скарги до провадження або відмову у прийнятті до провадження апеляційний господарський суд вирішує не пізніше трьох днів з дня надходження апеляційної скарги.

Частиною другою статті 102 ГПК України визначено, що апеляційна скарга на ухвалу місцевого господарського суду розглядається протягом пятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Як уже було зазначено у цій постанові, ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 03.02.2017 р. прийнято апеляційну скаргу Заступника керівника Тисменицької місцевої прокуратури Івано-Франківської області, № 01-155вих-17 від 13.01.2017 р. (вх. № 01-05/449/17 від 31.01.2017 р.) до провадження та розгляд справи призначено на 15.02.2017 р., про що сторони та апелянт/прокурор/позивач були належним чином повідомлені рекомендованою поштою з повідомленням про вручення поштового відправлення відповідно до Інструкції з діловодства в господарських судах України (докази оригінали повідомлень про вручення знаходяться в матеріалах справи) (а. с. 18-23).

Однак, в судове засідання, яке відбулось 15.02.2017 р., представники відповідачів не прибули, про причини не прибуття суд не повідомили.

Слід зазначити, що нормами чинного законодавства України не обмежено коло осіб, які можуть представляти особу в судовому процесі. Тому неможливість представників відповідачів бути присутнім у судовому засіданні не перешкоджає реалізації права учасника можливості скористатися правами ст. 28 ГПК України та ст. 244 ЦК України.

Разом з тим, відповідно до абз. 1 п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 передбачено, що у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Стаття 22 ГПК України зобовязує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки, явка в судове засідання представників сторін це право, а не обовязок, справа може розглядатись без їх участі, якщо незявлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до приписів ст.ст. 67 та 77 ГПК України, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 15 липня 2013 року по справі № 6/175(2010).

Крім того, ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 03.02.2017 р. участь уповноважених представників судом обовязковою не визнавалась (п. 5 резолютивної частини ухвали) (а. с. 16-17).

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 03.02.2017 р. (п. 4 резолютивної частини ухвали) зобовязано відповідачів (ПАТ «Укртелеком» в особі Івано-Франківської філії ПАТ «Укртелеком», Відділ освіти Тисменицької районної державної адміністрації та Єзупільська селищна рада) подати суду: копію довідки з ЄДРПОУ; письмовий, документально та нормативно обґрунтований відзив (заперечення) на апеляційну скаргу; докази в розумінні ст. ст. 33, 34 ГПК України; однак, вимог ухвали суду відповідачами виконано не було.

Відповідно до статті 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

З огляду на наведене колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду апеляційної скарги по справі № 909/46/17 та прийшла до висновку, розглядати справу без участі представників відповідачів-1, -2 та -3.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення (ухвали) місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку, апеляційну скаргу задоволити, ухвалу місцевого господарського суду про повернення позовної заяви без розгляду скасувати, виходячи з наступного.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 06.01.2017 р. у справі № 909/46/17 (суддя Неверовська Л.М.) позовну заяву керівника Тисменицької місцевої прокуратури вих. № 01-4113 вих 16 від 29.12.2016 р. (вх. № 213/17 від 05.01.2017 р.) повернуто без розгляду (абз. 1-ий резолютивної частини ухвали) (а. с. 10/зворот).

Не погоджуючись з ухвалою місцевого господарського суду від 06.01.2017 р. у даній справі, Апелянт/позивач/прокурор (Керівник Тисменицької місцевої прокуратури Івано-Франківської області) звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить скасувати ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 06.01.2017 р. по справі № 909/46/17 та передати на розгляд місцевого господарського суду (а. с. 24-28).

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що місцевим господарським судом було допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття незаконної ухвали суду, а висновки місцевого господарського суду не відповідають фактичним обставинам справи, що підлягає скасуванню.

Апелянт в апеляційній скарзі зазначає, що повертаючи позовну заяву місцевий господарський суд виходив з того, що прокурором в позовній заяві не вказано обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги та не надано доказів, що підтверджують викладене в позовній заяві обставинам.

Крім того, апелянт вважає, що місцевий суд в оскаржуваній ухвалі не вірно зазначив, що вказівка прокурора на відсутність в спірних правовідносинах органу уповноваженого здійснювати функцій держави у спірних правовідносинах, не відповідає обставинам справи, оскільки прокурором в позовній заяві є покликання на порушення інтересів територіальної громади, яка реалізує свої повноваження через органи місцевого самоврядування, а також вказує, що внаслідок прийняття оскаржуваного рішення було передано в оренду ПАТ «Укртелеком» частину приміщення Єзупільського навчально-виховного комплексу, права якого порушено при передачі в оренду приміщень, що ним використовуються. При цьому позов обґрунтовано недотриманням вимог законодавства про освіту.

Враховуючи вищенаведене апелянт вважає, що місцевий господарський суд безпідставно та необґрунтовано повернув позовну заяву.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що повертаючи позовну заяву Керівника Тисменицької місцевої прокуратури Івано-Франківської області, місцевий господарський суд виходив з того, що вказівка прокурора на відсутність в спірних правовідносинах органу уповноваженого здійснювати функцій держави у спірних правовідносинах, не відповідає обставинам справи, оскільки прокурором в позовній заяві є покликання на порушення інтересів територіальної громади, яка реалізує свої повноваження через органи місцевого самоврядування, а також вказує, що внаслідок прийняття оскаржуваного рішення було передано в оренду ПАТ «Укртелеком» частину приміщення Єзупільського навчально-виховного комплексу, права якого порушено при передачі в оренду приміщень, що ним використовуються. При цьому позов обґрунтовано недотриманням вимог законодавства про освіту, однак, з таким висновком місцевого господарського суду колегія суддів погодитися не може, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи (з урахуванням апеляційної скарги з оригіналами документів, які були подані до позовної заяви), позивачем/прокурором/апелянтом при поданні позовної заяви було заявлено вимоги немайнового характеру, а саме: визнання рішення сесії Єзупільської селищної ради без номера від 25.04.2016 року «Про розгляд листа ПАТ «Укртелеком» недійсним (перша немайнова вимога) та визнання договору оренди нерухомого майна № 26G340-362/16, укладеного 01.06.2016 р. відділом освіти Тисменицької районної державної адміністрації та Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі директора Івано-Франківської філії в частині надання у строкове платне користування нерухоме майно, що належить до комунальної власності громади смт. Єзупіль, вбудоване в шкільні будівлі нежитлове приміщення за адресою: смт. Єзупіль, вул. Степана Бандери, 21 Тисменицького району Івано-Франківської області, загальною площею 9,0 кв.м. недійсним (друга немайнова вимога).

Відповідно до ст. 58 Господарського процесуального кодексу України, в одній позовній заяві може бути об'єднано кілька вимог, пов'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

В даному випадку, вимога апелянта/позивача про скасування рішення Єзупільської селищної ради Тисменицького району Івано-Франківської області та скасування договору № 26G340-362/16 оренди нерухомого майна, які стосуються фактичного одного і того ж майна, що належить до комунальної власності територіальної громади та знаходиться за адресою: вул. Степана Бандери, 21, смт. Єзупіль, Тисменицького району, Івано-Франківської області, загальною площею 9,0 кв.м. вбудоване у шкільні будівлі, що свідчать про повязаність між собою заявлених позовних вимог позивача та не можуть бути розєднані, оскільки наслідком укладення договору оренди нерухомого майна, який є предметом оскарження (п. 3 прохальної частини позову), передувало відповідне рішення V сесії VІІ скликання Єзупільської селищної ради без номера від 25.04.2016 р., яке теж є предметом оскарження (п. 2 прохальної частини позову).

Колегією суддів встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на підставі рішення V сесії VІІ скликання Єзупільської селищної ради Тисменицького району Івано-Франківської області від 25 квітня 2016 року «Про розгляд листа ПАТ «Укртелеком»» надано дозвіл Відділу освіти Тисменицької районної державної адміністрації (Відповідач-2 у справі) на передачу в оренду Івано-Франківській філії ПАТ «Укртелеком» (Відповідач-1 у справі) частини приміщення Єзупільського навчально-виховного комплексу загальною площею 9 кв.м. для розміщення АТС по вул. С.Бандери, 21 в селищі Єзупіль (а. с. 34).

На підставі вищезазначеного рішення, 01.06.2016 р. між Відділом освіти Тисменицької районної державної адміністрації (Відповідач-2 у справі, Орендодавець за договором) та Публічним акціонерним товариством «Укртелеком» (Відповідач-1 у справі) було укладено договір № 26G340-362/16 оренди нерухомого майна (надалі договір) (а. с. 25-28).

Відповідно до п. 1.1. вищезазначеного договору Орендодавець на підставі рішення Єзупільської селищної ради Тисменицького району Івано-Франківської області V сесії VII демократичного скликання від 25.04.2016 року «Про розгляд листа ПАТ Укртелеком», рішення Братковецької сільської ради від 08.06.2016 року №59 «Про дозвіл на розміщення АТС» та рішення Старокривотульської сільської ради Тисменицького район) Івано-Франківської області IV сесії VII демократичного скликання від 03.06.2016 року № 52-04/2016 «Про надання в оренду приміщення комунальної власності» передає, а Орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно, що належить до комунальної власності територіальної громади смт. Єзупіль, с. Братківці та с. Красилівка Тисменицького району: вбудовані в шкільні будівлі нежитлові приміщення за адресами: смт. Єзупіль, вул. С. Бандери, 21, Тисменицького району, Івано-Франківської області, загальною площею 9,0 кв. м.; с. Братківці, вул. Шевченка, 75, Тисменицького району, Івано-Франківської області, загальною площею 25,0 кв. м.; с. Красилівка, вул. І.Франка, 1, Тисменицького району, Івано-Франківської області, загальною площею 14,1 кв. м.

Пунктом 1.2. договору оренди є розміщення технологічного обладнання АТС.

Відповідно до вищенаведеного вбачається, що предмет договору та діяльність ПАТ «Укртелеком», не мають жодного відношення до навчально-виховного процесу.

Крім того, оскаржуваний договір, який укладений між відповідачем-1 та відповідачем-2 у справі є похідним від рішення Єзупільської селищної ради Тисменицького району Івано-Франківської області, яка є відповідачем-3 у даній справі.

Відповідно до наведеного в сукупності, Єзупільська селищна рада Тисменицького району Івано-Франківської області не може бути позивачем у справі, а прокурор не має права бути в її інтересах, так як, прийняте відповідачем-3 рішення суперечить вимогам ч. 5 ст. 63 Закону України «Про освіту» відповідно до якого, використання об'єктів освіти і науки, що фінансуються з бюджету, повинні використовуватись за цільовим призначенням, тобто з навчально-виховним процесом, метою якого є використання (у тому числа на умовах оренди), і аж ніяк не дозволяє розміщення автоматичної телефонної станції.

Слід зазначити, що в матеріалах справи є наявне розпорядження Тисменицької районної державної адміністрації Івано-Франківської області № 209 від 04.07.2002 р. «Про передачу на баланс районного відділу освіти обєктів комунальної власності, що фінансуються з районного бюджету» та акт робочої комісії про взяття на баланс відділом освіти будівель, споруд, основних засобів, малоцінного інвентаря, матеріальних запасів та продуктів харчування установ і закладів освіти району, з яких вбачається, що приміщення в тому числі частина спірного приміщення, яке передане згідного договору № 26G340-362/16 від 01.06.2016 р. перебуває на балансі Відділу освіти Тисменицької районної державної адміністрації, яка є відповідачем-2 у справі, що також свідчить про те, що прокурор не має права бути в її інтересах відповідачем-2, так як, спірний договір укладений між відповідачем-1 та відповідачем-2 у справі.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що підставою для звернення до суду з позовом є порушення інтересів держави шляхом прийняття органом місцевого самоврядування незаконного рішення з приводу надання дозволу на передачу в оренду спірного приміщення та укладення договору оренди нерухомого майна, що дає підстави для визнання такого договору недійсним.

Відтак, прокурор, звертаючись до господарського суду із заявою про визнання правочину недійсним, виступає позивачем у даній справі.

Як визначено в ст. 2 Господарського процесуального кодексу України господарський суд порушує справи за позовними заявами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. При цьому, прокурор самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, а у разі його відсутності або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду прокурор зазначає про це в позовній заяві.

В постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 23.03.12 роз'яснено, що право прокурора на здійснення представництва в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави виникає у випадках нездійснення або неналежного здійснення захисту інтересів органом державної влади, органом місцевого самоврядування або іншим суб'єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно із ст. 11 Закону України «Про освіту», до органів управління освітою в Україні належать центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері освіти, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері освіти, центральні органи виконавчої влади, яким підпорядковані навчальні заклади, орган виконавчої влади Автономної республіки Крим у сфері освіти, місцеві державні адміністрації і органи місцевого самоврядування, а також утворені місцевими державними адміністраціями та органами місцевого самоврядування структурні підрозділи з питань освіти (місцеві органи управління освітою).

Однак, чинним законодавством не передбачено повноваження щодо звернення центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері освіти і науки, до суду про визнання незаконними рішень органів державної влади та місцевого самоврядування щодо розпорядження майном, визнання недійсними правочинів щодо відчуження чи передачі у користування об'єктів нерухомості державної та комунальної власності (постанова Вищого господарського суду України від 20.04.2016 у справі № 922/1805/15).

Відділ освіти Тисменицької районної державної адміністрації є місцевим органом управління освітою та одночасно - стороною у спірному договорі, яким же і порушено ч. 5 ст. 63 Закону України «Про освіту» та не вжито жодних заходів з метою усунення порушення, тому прокуратурою визначено відділ освіти відповідачем-2.

Крім того, в обґрунтування наявності права на звернення до суду у якості позивача прокурор зазначив, що орган уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, який би набув статусу позивача, відсутній, оскільки особа, яка наділена територіальною громадою міста відповідними повноваженнями, у даному випадку виступає у якості відповідача.

Таким чином, оскільки предметом спору у даній справі є визнання незаконним рішення Єзупільської селищної ради Тисменицького району Івано-Франківської області, яка є органом уповноваженим здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, самостійне подання позову прокурором у даній справі є обґрунтованим.

Слід також зазначити, що Єзупільська селищна рада Тисменицького району Івано-Франківської області не має повноважень на скасування спірних рішень, враховуючи, що відповідно до його приписів виникли правовідносини, пов'язані з укладенням договору оренди нерухомого майна ПАТ «Укртелеком», а органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення (Рішенні Конституційного Суду України від 16.04.2009 № 7рп/2009).

У відповідності до положень ч. 3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Зазначене, відповідно до п.2 ст. 121 Конституції України, ст.23 Закону України «Про прокуратуру», ст. 2 ГПК України є підставою для захисту інтересів держави у сфері охорони дитинства органами прокуратури шляхом пред'явлення до суду даного позову.

Відповідно до вищенаведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції зроблено невірний висновок, що прокурором не визначено позивача у справі, в інтересах якого повинен представляти прокурор у даній справі.

Згідно ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, дослідивши всі обставини, що мають значення для вирішення спору по суті в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 06.01.2017 р. у справі № 909/46/17 про повернення позовної заяви без розгляду скасувати, справу направити до Господарського суду Івано-Франківської області для розгляду.

Щодо розподілу судових витрат повязаних із сплатою судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду від 06.01.2017 р. по справі № 909/46/17 колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.4.8 Постанови Пленуму ВГС України №7 від 21.02.13 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з числа зазначених у частині сьомій статті 106 ГПК України з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідних апеляційної та/або касаційної скарг, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами статті 49 ГПК України.

Таким чином, розподіл сум судового збору, які підлягали сплаті під час подання апеляційної скарги належить розподілити місцевому господарському суду за результатами розгляду спору відповідно до вимог ст.49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 4-3, 22, 29, 32-34, 43, 99, 101, 103, 104, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 06.01.2017 року у справі № 909/46/17 про повернення позовної заяви без розгляду скасувати.

3. Справу направити суду до Господарського суду Івано-франківської області для розгляду.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Л.С.Данко

Суддя Н.А.Галушко

Суддя Г.В.Орищин

15.02.2017 р. оголошено вступну і резолютивну часини постанови. Повний текст постанови складено та підписано - 20.02.2017 р.