ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2017 р. Справа №920/1142/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Россолов В.В., суддя Тихий П.В., суддя Гетьман Р.А.

за участю секретаря судового засідання Довбиш А.Ю.,

за участю представників сторін:

позивача - Гузенко Є.В., за довіреністю від 02.11.2016р.,

відповідача - ОСОБА_2, договір від 17.10.2016р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу позивача (вх. №3440 С/1-42) на рішення господарського суду Сумської області від 08 грудня 2016 року у справі № 920/1142/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумипромтехпостач", м. Суми,

до відповідача Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4, м. Суми,

про визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Господарського суду Сумської області від 08 грудня 2016 року у справі №920/1142/16 (суддя Жерьобкіна Є.А.) у задоволенні позову відмовлено.

Позивач з вказаним рішенням суду не погодився, звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 23 грудня 2016 року апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду.

27 січня 2017 року від Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 надійшли заперечення на апеляційну скаргу (вх.№888).

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 06 лютого 2017 року було задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумипромтехпостач" та Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 про відкладення розгляду справи; відкладено розгляд справи; задоволено клопотання Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 про її участь у судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду з розгляду справи № 920/1142/16, яке відбудеться "20" лютого 2017 року о 12:45 год. в режимі відеоконференції; доручено Господарському суду Сумської області забезпечити проведення відеоконференції у справі №920/1142/16

У судове засідання, яке відбулось 20 лютого 2017 року, з'явились представники сторін.

Представник позивача підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати. Представник відповідача проти вимог скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, оскаржуване рішення суду - без змін.

Проаналізувавши матеріали справи колегія суддів встановила наступні обставини справи.

25 квітня 2015 року між сторонами було укладено договір № 25, відповідно до умов якого відповідач зобов'язується виконати за дорученням позивача дослідні роботи і надати позивачу супутні консультаційні послуги, прямо або побічно пов'язані з предметом дослідження, а позивач, в свою чергу, зобов'язується прийняти результат робіт і оплатити його в передбаченому цим договором порядку.

Метою дослідних робіт за цим договором є дослідження зразків відповідно до технічного завдання, що додається до договору (п. 1.2. договору).

Позивач подав позовну заяву, в якій просить суд визнати недійсним договір № 25 від 25 квітня 2015 року на підставі ст. 230 Цивільного кодексу України, у зв'язку із навмисним введенням останнього в оману Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 щодо обставин, які мають істотне значення

За твердженням позивача, обман полягає в тому, що відповідач, укладаючи спірний договір на виконання дослідницьких робіт умисно, з метою безпідставного отримання коштів, знаючи про відсутність у нього необхідних для здійснення передбачених договором досліджень ресурсів, власних чи залучених, приховав цей факт від позивача.

Відмовляючи в задоволенні позову суд зазначив на недоведеності належними та допустимими доказами факту обману з боку Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 при укладенні спірного договору, як підстав для визнання недійсним договору в порядку ст. 230 Цивільного кодексу України.

Звертаючись з апеляційною скаргою Товариство з обмеженою відповідальністю "Сумипромтехпостач" наголошує на недійсності договору №25 з підстав, викладених в позовній заяві. Поряд з цим апелянт звертає увагу на підтвердження Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 факту самостійного виконання робіт з дослідження зразків.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам законодавства зважаючи на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 25 квітня 2015 року між сторонами було укладено договір № 25, відповідно до умов якого відповідач зобов'язується виконати за дорученням позивача дослідні роботи і надати позивачу супутні консультаційні послуги, прямо або побічно пов'язані з предметом дослідження, а позивач, в свою чергу, зобов'язується прийняти результат робіт і оплатити його в передбаченому цим договором порядку.

Відповідно ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

За ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків

Статтею 627 та частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільні в укладені договору та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного законодавства. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно до ч.1 ст. 638 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з ч.ч.2 та 3 ст.180 Господарського кодексу України істотними умовами цивільно-правового договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до ст. 892 Цивільного кодексу України, за договором на виконання науково-дослідних або дослідно-конструкторських та технологічних робіт підрядник (виконавець) зобов'язується провести за завданням замовника наукові дослідження, розробити зразок нового виробу та конструкторську документацію на нього, нову технологію тощо, а замовник зобов'язується прийняти виконану роботу та оплатити

Метою дослідних робіт за цим договором є дослідження зразків відповідно до технічного завдання, що додається до договору (п. 1.2. договору).

Відповідно зі ст. 897 Цивільного кодексу України, виконавець за договором на виконання науково-дослідних або дослідно-конструкторських та технологічних робіт зобов'язаний: 1) виконати роботи відповідно до погодженої із замовником програми (техніко-економічних показників) або тематики і передати замовникові результат у строк, встановлений договором; 2) додержувати вимог, пов'язаних з охороною прав інтелектуальної власності; 3) утримуватися від публікації без згоди замовника науково-технічних результатів, одержаних при виконанні робіт; 4) вживати заходів для захисту одержаних при виконанні робіт результатів, що підлягають правовій охороні, та інформувати про це замовника; 5) своїми силами та за свій рахунок усувати допущені з його вини недоліки у технічній документації, які можуть спричинити відступи від техніко-економічних показників, передбачених у технічному завданні замовника або в договорі; 6) негайно інформувати замовника про виявлену неможливість одержати очікувані результати або недоцільність продовжувати роботу.

За приписами статті 898 Цивільного кодексу України, замовник за договором на виконання науково-дослідних або дослідно-конструкторських та технологічних робіт зобов'язаний: 1) видати виконавцеві технічне завдання та погодити з ним програму (техніко-економічні показники) або тематику робіт; 2) передати виконавцеві необхідну для виконання робіт інформацію; 3) прийняти виконані роботи та оплатити їх.

Порядок виконання робіт визначено сторонами у розділі 2 договору.

Виконавець за актом прийому-передачі зобов'язаний прийняти у замовника, призначені для досліджень, дослідні зразки. Приймання зразків відбувається на складі замовника (п. 2.1. договору).

Сторонами підписано технічне завдання до договору від 25.04.2015 (з урахуванням змін відповідно до додаткової угоди № 1 від 06.10.2015), в якому визначені зразки для дослідження, а також специфікації № 1 та № 2 щодо визначення вартості дослідницьких робіт згідно з технічним завданням.

Виконавець зобов'язаний проводити дослідження в точній відповідності з предметом виданого замовником технічного завдання (п. 2.3. договору).

За умовами п. 2.4. договору, до виконання передбачених цим договором робіт виконавець має право залучати третіх осіб без отримання попередньої письмової згоди замовника. До відносин між виконавцем і залученими ним до проведення передбачених цим договором досліджень і випробувань третіми особами застосовуються правила про генерального підрядника і субпідрядників.

Відповідно до п. 2.5. договору, результати виконаних виконавцем за дорученням замовника робіт оформлюються у вигляді протоколів досліджень.

Виконавець зобов'язується негайно повідомити замовника про закінчення виконання робіт будь-яким доступним способом, що дозволяє отримати підтвердження отримання такого повідомлення замовником. Замовник, в свою чергу, зобов'язаний протягом 10 календарних днів з моменту отримання від Виконавця актів досліджень, а також Акту здачі-приймання робіт направити виконавцю підписаний акт або мотивовану відмову від приймання результатів виконаних робіт (п. 2.6. договору).

Згідно з п. 2.7. договору, у разі вмотивованої відмови замовника від приймання робіт сторони складають і підписують двосторонній акт, в якому вказують недоліки, що підлягають усуненню і терміни їх усунення. При цьому такі недоліки повинні бути усунені виконавцем своїми силами і за свій рахунок.

Відповідно до п. 2.8. договору, роботи вважаються виконаними після підписання обома сторонами акту здачі-приймання робіт. За погодженням із замовником виконавець має право здавати результати робіт окремими етапами. В цьому випадку сторонами оформлюються акти здачі-приймання окремих етапів робіт.

Доручена замовником виконавцю робота повинна бути виконана останнім протягом 10 днів. Виконавець має право виконувати і здавати роботу достроково (п. 3.1. договору).

Умови оплати робіт узгоджені сторонами у п. 5 договору. Загальна вартість договору 3500000,00 (три мільйони п'ятсот тисяч) гривен. Оплата за цим договором здійснюється протягом 30 днів після підписання акту здачі-приймання виконаних робіт за ціновим прейскурантом, що вказаний у специфікації, що є додатком до договору, будь-якими способами, що не суперечать законам України.

За твердженням позивача, протягом 2015-2016 років останній передавав відповідачеві за актами приймання-передачі зразки продукції для проведення дослідницьких робіт стосовно визначення фізико-хімічних властивостей промислових зразків затверджувачів та смол. До листопада 2016 року у позивача не було жодних сумнівів, що відповідач дійсно після відбору зразків проводить їх дослідження в атестованій, згідно вимог Закону України "Про метрологію і метрологічну діяльність", вимірювальній лабораторії. Лише коли позивач почав масово отримувати від покупців претензії та акти з якості поставленої продукції, де зазначалось, що придбана продукція не відповідає якості та вимагалось здійснити її заміну, у позивача з'явився сумнів, що передбачені договором дослідження взагалі проводились відповідачем, оскільки згідно протоколів дослідження продукція повністю відповідала ТУ та показникам договорів. Листом №1/1662 від 10 листопада 2016 року ДП "Сумистандартметрологія" на запит позивача, повідомила, що вимірювальна лабораторія відповідача атестована на проведення лише вимірювань у сфері контролю якості та безпеки продуктів харчування, у відповідача відсутні як атестовані засоби вимірювання, так і атестована вимірювальна лабораторія, для виконання робіт визначених оспорюваним договором.

Отже, на думку позивача, обман полягає в тому, що відповідач, укладаючи спірний договір на виконання дослідницьких робіт умисно, з метою безпідставного отримання коштів, знаючи про відсутність у нього необхідних для здійснення передбачених договором досліджень ресурсів, власних чи залучених, приховав цей факт від позивача. У зв'язку з чим просить визнати даний договір недійсним на підставі ст. 230 Цивільного кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 230 Цивільного кодексу України визначено, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Вимоги про визнання правочинів недійсними на підставі статті 230 Цивільного кодексу України можуть бути задоволені судом за умови доведеності позивачем фактів обману і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину.

При вчиненні правочину під впливом обману формування волі особи відбувається унаслідок впливу "стороннього" фактора, яким виступає обман. Тому цей різновид правочинів відноситься до категорії правочинів з вадами волі.

Обманом є навмисне цілеспрямоване введення особи в оману щодо обставин, які мають істотне значення для вчинення правочину.

Обман набуває юридичного значення тоді, коли його використовують як засіб "схилити" сторону вчинити правочин. При обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин.

Особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Стороні правочину необхідно довести: 1) обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; 2) те, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; 3) те, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

З огляду на зазначене, враховуючи підстави позову, обов'язковим елементом предмету доказуванням є доведення наявності у Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 обов'язку з проведення дослідних робіт шляхом залучення атестованих засобів вимірювання та атестованої вимірювальної лабораторії. Тобто, Фізична особа - підприємець ОСОБА_4 при укладенні договору не тільки повинна була взяти на себе обов'язок проводити дослідні роботи шляхом залучення конкретно визначених позивачем атестованих засобів вимірювання, атестованої вимірювальної лабораторії, а й надати недостовірні відомості з приводу наявності таких засобів.

Варто зазначити, що Договір №25 від 25 квітня 2015 року не містить жодних посилань чи застережень щодо необхідності наявності у відповідача атестованих засобів вимірювання, атестованої вимірювальної лабораторії, для виконання робіт визначених оспорюваним договором.

Таким чином, позивачем не доведено факту умисного введення його в оману з боку відповідача, наявності безпосереднього зв'язку обставин, з якими позивач пов'язує недійсність правочину, з його волевиявленням при укладенні договору, що є підставою для відмови в задоволенні позову у повному обсязі.

Позивачем не доведено також належними та допустимими доказами неможливості фактичного виконання відповідачем робіт за договором, за відсутності акредитованої лабораторії.

Більш того, колегія суддів зазначає, що питання невідповідності переданої Товариством з обмеженою відповідальністю "Сумипромтехпостач" продукції контрагентам, лабораторне дослідження зразків якої здійснювалось відповідачем, стосується сфери виконання Договору №25 від 25 квітня 2015 року, та пов'язаних з цим вимог.

Доводи апеляційної скарги позивача, щодо підтвердження Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 факту самостійного проведення робіт з дослідження зразків, не впливають на недійсність оспорюваного договору, оскільки не підтверджують факт умисного введення його в оману з боку відповідача, а стосуються виключно питання виконання договору.

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають в повній мірі приписам законодавства та фактичним обставинам справи, судова колегія Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги позивача та залишення рішення господарського суду Сумської області від 08 грудня 2016 року у справі № 920/1142/16 без змін.

У відповідності до ст. 49, ч. 2 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, вирішуючи питання про перерозподіл судового збору пропорційно задоволеним вимогам, враховуючи приписи абз. 4 п. 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21 лютого 2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" з огляду на те, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції в силі, судові витрати за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 33 ,44, 49, 91, 99, 101, п.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумипромтехпостач" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Сумської області від 08 грудня 2016 року у справі № 920/1142/16 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 20 лютого 2017 року.

Головуючий суддя В.В. Россолов

Суддя П.В. Тихий

Суддя Р.А. Гетьман