донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

07.02.2017 справа №908/2603/15-г

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів За участю представників сторін: Від позивача: Від відповідача: ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_4 за довіреністю №19-12/16-33 від 19.12.16р. Не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Шляхове будівництво Альтком, м. Маріуполь
на рішення господарського суду Запорізької області
від10.06.2015р. (повний текст підписано 15.06.2015р.)
у справі№ 908/2603/15-г (суддя К.В. Проскуряков)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю Райффайзен ОСОБА_5, м. Київ
до відповідачаТовариства з обмеженою відповідальністю Шляхове будівництво Альтком, м. Маріуполь
простягнення 425 040,74 грн.
В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 10.06.2015р. по справі №908/2603/15-г позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Райффайзен ОСОБА_5, м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю Шляхове будівництво Альтком, м. Маріуполь про стягнення 425 040,74 грн. - задоволені у повному обсязі.

Товариством з обмеженою відповідальністю Шляхове будівництво Альтком, м. Маріуполь подана апеляційна скарга, в якій останнє просить скасувати судове рішення у зв'язку з тим, що судом порушені та неправильно застосовані норми матеріального і процесуального права. Зокрема, скаржник вважає, що судом першої інстанції встановлено факт наявності заборгованості та її розмір лише на підставі договору та додаткової угоди до нього, при цьому не досліджено документів первинного бухгалтерського обліку.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечує та просить рішення суду залишити без змін, а скаргу - без задоволення, з підстав, викладених у відзиві.

Представник відповідача наданими йому правом не скористався, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Зважаючи на достатність наданих сторонами доказів та керуючись статтею 75 Господарського процесуального кодексу України - справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і переглядає законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду, переглянувши в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, на підставі встановлених фактичних обставин справи №908/2603/15-г; розглянувши доводи апеляційної скарги; заслухавши пояснення представника позивача; перевіривши застосування судом норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Шляхове будівництво Альтком, м. Маріуполь та скасування рішення господарського суду Запорізької області від 10.06.2015р. у справі №908/2603/15-г з огляду на наступне.

Матеріалами справи підтверджено та судом встановлено, що 26.04.2007р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Райффайзен ОСОБА_5 (надалі Позивач, Лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Шляхове будівництво Альтком (надалі Відповідач, Лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу №LC633-04/07(надалі Договір).

Відповідно до п. 1.1. договору, Лізингодавець на підставі договору купівлі-продажу (поставки) зобовязується придбати у свою власність і передати на умовах фінансового лізингу, без надання послуг з управління та технічної експлуатації, у володіння та користування протягом усього строку лізингу за плату (лізингові платежі) майно, найменування, технічний опис, модель, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість якого визначена в Специфікації (Додаток №2 до Договору), а Лізингоодержувач зобовязується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього Договору.

Загальні умови фінансового лізингу сторони передбачили в Додатку № 4 до Договору від 26.04.2007р. №LC633-04/07, пунктом 1.2 якого визначили, що приймання та передача предмета лізингу оформляється актом приймання-передачі за формою, наведеною у Додатку №3 договору.

За актом приймання-передачі предмета лізингу від 22.06.2007р. ТОВ "Райффайзен ОСОБА_5" (Лізингодавець) передав, а ТОВ Шляхове будівництво Альтком (Лізингоодержувач) прийняв у користування предмет лізингу згідно специфікації від 26.04.2007р. (Додаток №2 до Договору), а саме: Вантажний автомобіль MAN 26413 № кузову/шасі WMAH23ZZZ3W049844.

В пункті 3.1 Договору зазначено вартість предмету лізингу, яка на момент підписання цього договору становить 344 637,25 грн., у т.ч. ПДВ 20 %. В подальшому сторони угодою від 2007р. внесли зміни до вказаного пункту та збільшили вартість предмету лізингу до 376 216,20грн. у т.ч. ПДВ 20 %.

Строк лізингу складається з Періодів лізингу, зазначених в Графіку платежів, та не може бути менше одного року. Згідно Графіку платежів період лізингу складається з 60 періодів з липня 2007 по червень 2012.

Пунктами 4.1., 4.2. Договору Сторони визначили, що Лізингові платежі складаються з авансового лізингового платежу та поточних лізингових платежів, що включають: суму, яка відшкодовує частину вартості Предмета лізингу та комісію Лізингодавця.

Розмір лізингових платежів за кожний період лізингу, їх загальна сума та порядок сплати зазначаються в Графіку, з якого вбачається, що останнім строком оплати є червень 2012року.

Відповідно до п. 4.7 договору, оплата всіх лізингових платежів, зазначених в цьому розділі Договору, здійснюється Лізингодержувачем в національній валюті України гривнях, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Лізингодавця. Лізингоодержувач здійснює платежі відповідно до Графіку з коригуванням їх загальної вартості на зміну курсу Національного банку України для Євро за правилами, наведеними в п. 3 Графіку.

Відповідно до п. п. 5.1 5.4 загальних умов фінансового лізингу Додаток №4 до договору, Лізингоодержувач зобовязується сплачувати зазначені в графіку лізингові платежі. Датою сплати лізингового платежу вважається дата зарахування такого платежу на поточний рахунок лізингодавця.

Лізингоодержувач сплачує зазначені в Графіку авансові лізингові платежі на підставі рахунку протягом 5 днів з дня укладення Договору. Рахунок на оплату авансових лізингових платежів надається Лізингодавцю при укладенні Договору.

Лізингоодержувач сплачує зазначені в Графіку поточні лізингові платежі щомісяця авансом до 8 числа поточного місяця на підставі рахунку Лізингодавця, направленого на вказану в Договорі електрону адресу Лізингоодержувача або за допомогою факсимільного звязку.

У разі неотримання рахунку Лізингодавця до 5 числа поточного місяця Лізингоодержувач зобовязаний звернутися до Лізингодавця та отримати відповідний рахунок самостійно. В цьому випадку Лізингоодержувач зобовязаний оплатити рахунок до 12 числа поточного місяця. У разі ненадання Лізингодавцем рахунку після звернення лізингоодержувача, погашення поточних лізингових платежів.

Лізингоодержувач сплачує поточні лізингові платежі починаючи з першого періоду лізингу. При цьому, першим періодом лізингу вважається календарний місяць, що слідує за місяцем в якому Предмет лізингу був переданий Лізингоодержувачу за ОСОБА_4 приймання передачі. Зазначені в Графіку порядкові номери періодів лізингу відповідають календарним місяцям, які слідують за першим періодом лізингу, в прямому порядку.

У звязку з наявністю у Відповідача простроченої заборгованості за Договором проведена реструктуризація боргу, про що Сторонами укладені відповідні угоди, якими були внесені зміни до Графіку платежів, а саме: угоди про внесення змін до договору фінансового лізингу №LС633-04/07 від 02.03.2009р.; від 01.09.2009р.; від 02.08.2010р.; від 01.12.2010р.; від 04.05.2011р.

Додатковою угодою від 28.02.2014р. до договору фінансового лізингу №LС633-04/07 від 26.04.2007р. сторони внесли зміни наступного змісту:

п. 1.1. Підписанням цієї угоди Лізингоодержувач визнає наявність простроченої заборгованості за рахунками перед лізингодавцем та зобовязується сплатити в розмірі та строк, визначений сторонами: з 04.01.2010р. по 17.02.2014р. у розмірі 468 499,72 грн.

п. 1.3 Виконання зобовязань/боргових зобовязань Лізингоодержувача за Договором, з моменту укладання цієї додаткової угоди, є відстроченим. Встановити кінцеву дату виконання Лізингоодержувачем зобовязань за договором до 31.07.2014р.

п. 1.4 З урахуванням умов, визначених п. 1.1 цієї Угоди, Сторони засвідчують, що Договір є чинним та діє до повного виконання Лізингоодержувачем зобовязань перед Лізингодавцем щодо сплати заборгованості відповідно до умов Договору та п. 1.1 цієї Угоди.

п. 2 Сторони дійшли згоди, що зобовязання Лізингоодержувача перед Лізингодавцем за Договором, припиняються, після повного та належного виконання Лізингоодержувачем зобовязань, визначених п. 1.1 цієї Угоди, та у разі сплати викупної вартості Предмета лізингу в строк та у розмірі, визначеними Договором купівлі-продажу (викупу).

На виконання вищевказаних умов позивачем виставлено відповідачу на оплату рахунки-фактури з відшкодування частини вартості предмету лізингу та комісії Лізингодавця, які виставлені за період 04.01.2010р. 18.07.2012р. на загальну суму 425 040, 74 грн.

За твердженням позивача, відповідач свої зобовязання за Договором фінансового лізингу №LС633-04/07 від 26.04.2007р. належним чином не виконав, поточні лізингові платежі, не сплатив, у звязку з чим за останнім утворилася заборгованість у розмірі 425 040, 74 грн.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд погоджується з правильністю висновків місцевого господарського суду щодо обґрунтованості позовних вимог та необхідності в їх задоволенні у повному обсязі, з огляду на наступне:

Відповідно до ст.32 Господарського процесуального кодексу України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Судовими доказами слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного розгляду справи.

Згідно зі ст.129 Конституції України, ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно із ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до положень ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону та умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Також, як зазначено у п. п. 1, 7 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ч. 1 ст. 292 Господарського кодексу України лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів.

Загальні правові та економічні засади фінансового лізингу регламентуються Законом України "Про фінансовий лізинг".

Стаття 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" дає визначення поняття фінансового лізингу. Фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.

Частиною 2 ст. 1 Законом України "Про фінансовий лізинг" визначено, що за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 11 Закону України "Про фінансовий лізинг", Лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Статтею 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" визначено, що сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу, б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно, в) компенсацію відсотків за кредитом, г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Як зазначено вище, п.1.1., 1.3. угоди від 28.02.2014р. до Договору Лізингоодержувач визнає наявність простроченої заборгованості за рахунками перед Лізингодавцем та зобовязується сплатити в розмірі та строк, визначений Сторонами. Одночасно, сторонами визначено, що виконання зобовязань/боргових зобовязань Відповідача (Лізингоодержувача) за Договором, з моменту укладання цієї додаткової угоди, є відстроченим. Встановити кінцеву дату виконання Відповідача (Лізингоодержувачем) зобовязань за договором до 31.07.2014р. (зобовязання повинні бути виконані не пізніше зазначеної дати/дата виконання зобовязань).

В свою чергу, п.1.1. Договору та п. 5.3 Загальних умов, передбачено обовязок Лізингоодержувача сплачувати поточні лізингові платежі щомісяця авансом до 8 числа поточного місяця з урахуванням п. 5.4. цих Загальних умов на підставі рахунку Лізингодавця, направленого на вказану в Договорі електронну адресу Лізингоодержувача або за допомогою факсимільного зв'язку.

На підставі вказаних домовленостей позивачем, на електронну пошту відповідача направлені рахунки-фактури L63304/07/31 від 04.01.2010р., L633-04/07/32 від 01.02.2010р., L633-04/07/33 від 01.03.2010р., L633-04/07/34 від 01.04.2010р., L633-04/07/35 від 05.05.2010р., L633-04/07/36-002 від 01.06.2010р., L633-04/07/37-004 від 01.07.2010р., L633-04/07/38-008 від 02.08.2010р., L633-04/07/39-009 від 01.09.2010р., L633-04/07/40-010 від 01.10.2010р., L633- 04/07/41-012 від 01.11.2010р., L633-04/07/42-016 від 01.12.2010р., L633-04/07/44-025 від 01.04.2011р., L633-04/07/47-028 від 04.05.2011р., L633-04/07/49-033 від 01.07.2011р., L633-04/07/50-035 від 01.08.2011р., L633-04/07/51-037 від 01.09.2011р., L633-04/07/52-039 від 03.10.2011р., L633-04/07/53-041 від 01.11.2011р., L633- 04/07/54-043 від 01.12.2011р., L633-04/07/55-045 від 03.01.2012р., L633-04/07/56-047 від 01.02.2012р., L633-04/07/57-049 від 01.03.2012р., L633-04/07/58-051 від 02.04.2012р., L633-04/07/59-053 від 03.05.2012р., L633-04/07/ev-055 від 28.05.2012р., L633-04/07/60-056 від 01.06.2012р., L633-04/07/V-057 від 01.06.2012р., L633-04/07/е-060 від 18.07.2012р.

Доказів звернення до позивача щодо отримання таких рахунків, у відповідності до 5.3. Загальних умов фінансового лізингу, матеріали справи не містять, а тому колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем отримано означені рахунки. Протилежного суду не доведено.

04.06.2015р. позивачем направлено на адреси відповідача ОСОБА_6 звірки взаєморозрахунків на суму 614 818, 51 грн., з яких: 425 040, 74 грн. основного боргу, 189 777, 77 грн. пені, що підтверджується фіскальними чеками № 9457, № 9455 від 04.06.2015 та описами вкладення у цінний лист. Проте, відповідач даний акт не підписав та не повернув позивачу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлено до стягнення заборгованість зі сплати лізингових платежів у розмірі 425 040,74 грн.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Доказів належного виконання ним прийнятих на себе зобовязань за договором фінансового лізингу №LС633-04/07 від 26.04.2007р. в частині повної та своєчасної сплати лізингових платежів відповідачем не надано ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції.

Крім того, позивачем в підтвердження невиконання відповідачем зобовязань за договором, надано довідку б/н від 28.04.2015р. за підписом Генерального директора та головного бухгалтера щодо ненадходження на поточний рахунок Позивача за період з 28.02.2014р. по 06.06.2014р. грошових коштів від Відповідача на погашення заборгованості згідно рахунків-фактур за Договором фінансового лізингу.

Враховуючи підтвердження матеріалами справи того факту, що відповідач своїх зобов'язань за договором фінансового лізингу №LС633-04/07 від 26.04.2007р. належним чином не виконав, апеляційна інстанція визнає правомірним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості у розмірі 425 040, 74 грн.

При цьому, посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не досліджено первинних бухгалтерських документів не приймається до уваги у звязку з тим, що у відповідності до положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Колегією суддів встановлено, що матеріали справи містять достатньо доказів, які підтверджують наявність заборгованості у відповідача перед позивачем.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі щодо невірно застосованих норм діючого законодавства судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження, тому колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Запорізької області з урахуванням мотивів, зазначених апеляційним судом, відповідає фактичним обставинам справи, чинному законодавству.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції та спростовані вищевикладеними висновками судової колегії.

Враховуючи наведене, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Запорізької області від 10.06.2015р. у справі №908/2603/15-г ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що відповідає приписам ст.43 Господарського процесуального кодексу України, тому залишає зазначене рішення без змін, а апеляційну скаргу за наведеними в ній мотивами - без задоволення.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору по апеляційній скарзі покладаються на заявника скарги по справі.

Керуючись ст. ст. 33, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Шляхове будівництво Альтком, м. Маріуполь - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 10.06.2015 р. у справі №908/2603/15-г залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий Марченко О.А.

Судді: Зубченко І.В.

ОСОБА_3