КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2017 р. Справа№ 910/21440/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Мальченко А.О.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання: Степанці О.В.

за участю представників сторін:

від позивача - Ніколова В.М., довіреність №220/473/д від 26.12.2016 року,

від відповідача - Байдачна Т.В., довіреність №24 від 30.01.2017 року,

розглянувши апеляційну скаргу

Міністерства оборони України

на рішення господарського суду міста Києва від 22.12.2016 року

у справі №910/21440/16 (суддя Шкурдова Л.М.)

за позовом Міністерства оборони України, м. Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пролог ЛТД", м. Київ,

про стягнення 3642,66 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року Міністерство оборони України подало до господарського суду міста Києва позов до товариства з обмеженою відповідальністю "Пролог ЛТД" про стягнення 3642,66 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 22.12.2016 року у справі №910/21440/16 відмовлено у задоволені позовних вимог.

При прийнятті рішення суд першої інстанції зазначив, що датою прийняття товару є дата акту приймального контролю (якості) №2 від 15.10.2015 року, а тому місцевий господарський суд дійшов висновку, що відповідачем не пропущено строки поставки.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Міністерство оборони України подало до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 22.12.2016 року у справі №910/21440/16 повністю та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на те, що судом першої інстанції прийнято рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зокрема скаржник вважає, що суд першої інстанції не врахував п. 5.3. договору, та помилково дійшов висновку, що товар поставлено 15.10.2016 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.02.2017 року у справі №910/21440/16 апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення господарського суду міста Києва від 22.12.2016 року у справі №910/21440/16 прийнято до провадження та призначено її розгляд на 23.02.2017 року.

21.02.2017 року через відділ канцелярії Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив відхилити апеляційну скаргу.

В судовому засіданні 23.02.2017 року представник позивача надав усні пояснення по суті спору, просив задовольнити апеляційну скаргу, представник відповідача надав усні пояснення по суті спору, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між Міністерством оборони України (далі - позивач, замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Пролог ЛТД" (далі - відповідач, постачальник) укладено договір поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) від 28.08.2015 року №286/3/15/373 (далі - договір). (том 1, а.с. 12-15), відповідно до умов якого, постачальник зобов'язався у 2015 році поставити замовнику холодильники та морозильники; машини пральні; електроковдри; вентилятори (Лот 4. Побутова пральна машина активаторного типу (Пральна машина Saturn SТ-WК7603), а замовник забезпечити приймання та оплату товару в асортименті, кількості, у строки (терміни), вказані в Договорі. (пункт 1.1.).

Відповідно до п. 1.2. договору, номенклатура товару, передбаченого до поставки за договором, вимоги згідно яких виготовляється товар, строки (терміни) виконання договору, визначаються специфікацією.

Згідно з специфікацією (п. 1.2 договору) загальна вартість товару з ПДВ складає 334 530, 00 грн., строк (термін) постачання вказаний до 15.10.2015 року (включно).

Пунктом 2.7 договору передбачено, що приймання товару оформляється актом приймального контролю (якості), який повинен бути складений військовим представництвом Міністерства оборони України. Належним чином оформлений і підписаний акт є підтвердженням приймання товару по якості та направляється замовнику після відправки товару разом з рахунком-фактурою.

Згідно з п. 5.2. договору місцем поставки товару є центри забезпечення речовим майном та об`єднані центри забезпечення Міністерства оборони України (далі - одержувачі замовника) згідно з рознарядкою та ростовкою Міністерства оборони України, які будуть невід`ємною частиною договору, з обов`язковим дотриманням передбачених нею вимог до асортименту, кількості, адреси одержувачів замовника та черговості відвантажень.

Як зазначено у додатку 1 до договору від 28.08.2015 року №286/3/15/373 центром забезпечення речовим майном є в/ч А1361 за адресою м. Харків, вул. Переможців, 6а. (том 1, зворотна сторона а.с. 15).

Пунктом 5.3. договору передбачено, що датою поставки товару вважається дата, вказана одержувачем замовника у акті приймального контролю якості товару та видатковій накладній постачальника.

В матеріалах справи наявна рознарядка Міністерства оборони України за Специфікацією, яка є додатком 1 до договору від 28.08.2015 року №286/3/15/373, відповідно до якої сплановано відвантажити товар у кількості 135 шт. у строк до 15.10.2015 року (включно). (том 1, зворотна сторона а.с. 15). Крім цього, в даній рознарядці визначено Центр забезпечення речовим майном - в/ч А1361 (218 ОЦЗ) код 07811701.

Відповідачем відповідно до умов договору поставлено товар, що підтверджує акти приймального контролю (якості) №2 від 15.10.2015 року (том 1, зворотна сторона а.с. 17), який підписан представниками сторін.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем зобов'язання по строкам поставки товару, у зв'язку з чим позивач просить стягнути пеню у розмірі 0,2% від вартості несвоєчасно поставленого товару за кожну добу затримки, яка згідно розрахунку становить 3 642, 66 грн. Позивач вказує, що датою поставки товару на склад представника замовника була 22.10.2015 року, а не 15.10.2015 року, як передбачено договором, тобто з запізненням на 7 діб.

За своєю правовою природою вказаний договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Враховуючи вищевикладене, наявні у справі докази, колегія суддів не погоджується з судом першої інстанції, що позовна вимога про стягнення з відповідача 3 642, 66 грн. пені за порушення умов договору від 28.08.2015 року №286/3/15/373 є недоведеною виходячи з наступного.

Відповідно до п. 5.1. договору товар поставляється на умовах DDP - склад замовника відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню торговельних термінів «Інкотермс» у редакції 2010 року згідно з положеннями договору, встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує її збереження під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт і зберігання в межах термінів, установлених діючими стандартами, тощо.

Як вбачається із умов договору місцем поставки є центр забезпечення речовим майном (п.5.2), а саме в/ч А1361 (додаток №1), датою поставки товару є дата вказана одержувачем (представником в/ч А1361) у акті приймального контролю якості. (п.5.3).

При цьому, колегія суддів, звертає увагу, що п.2.3 договору визначено, що приймальний контроль (якості) товару у постачальника проводиться військовим представництвом Міністерства оборони України (далі - ВП МОУ) в присутності представника підприємства, відповідального за якість з перевіркою сертифікатів відповідності або свідоцтва про визнання відповідності, висновків державної санітарної епідеміологічної експертизи Міністерства охорони здоров`я України, кількості комплектності, наявності іншої супровідної документації. У разі, якщо на підприємство створено ВП МОУ, замовник направляє до цього підприємства представників ВП МОУ приймання товарів. Рішення щодо визначення ВП МОУ для здійснення приймального контролю (якості) товару приймає 1363 Головне ВП МОУ після остаточного визначення місцезнаходження підприємства - виробника.

Тобто, проаналізувавши умови договору, колегія суддів дійшла до висновку, що приймання товару по якості не тотожне одержання товару центром забезпечення речовим майном - в/ч А1361 (218 ОЦЗ) код 07811701.

Таким чином, датою поставки товару буде вважатися не дата складання акту приймального контролю якості, як то помилково визначив суд першої інстанції, а дата зазначена одержувачем (представником в/ч А1361).

Підпунктом 6.3.3 п. 6.3.4. договору передбачено, що постачальник зобов'язаний письмово, не пізніше ніж за 2 робочі дні, повідомити представника замовника про дату, коли товар буде наданий для приймання по якості.

В матеріалах справи наявне оголошення №21246 від 13.10.2015 року, яким пред`явлено на приймальний контроль (якості) представнику замовника товар. (том 1, а.с. 7).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до акту приймального контролю (якості) №2 від 15.10.2015 року, товар прийнято завідувачем складом підприємства на відповідальне зберігання 15.10.2015 року.

У наявному в матеріалах справи акту приймального контролю (якості) №2 від 15.10.2015 року відсутня зазначена дата приймання товару одержувачем замовника, тобто в/чА1361, а лише вказано, що товар прийнятозавідувачем складом підприємства на відповідальне зберігання 15.10.2015 року, що ніяк не може бути доказом отриманням товару одержувачем, а саме в/ч А1361.

Проте, в матеріалах справи наявне посвідчення №1246, відповідно до якого вбачається, що товар в кількості 105 штук прийняті і взяті на облік в/чА1361 (одержувачем за договором поставки для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) від 28.08.2015 року №286/3/15/373) 22.10.2015 року, тобто з запізненням на 7 діб, як вказував позивач. (том 1, а.с. 7).

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів дійшла висновку щодо доведеності факту прострочення строку поставки товару за договором №286/3/15/373 від 28.08.2015 року.

Відтак, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов не правильного висновку про те, що відповідачем товар був поставлені відповідно до умов договору вчасно, без порушення строків поставки, а відтак позовні вимоги позивача обґрунтовані та підтверджуються матеріалами справи.

Згідно з п. 7.3.3 договору за порушення строків виконання зобов'язання постачальник сплачує пеню в розмірі 0,2 відсотка від вартості непоставленого товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 10 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості договору.

Однак, колегія суддів зазначає, що позивачем при розрахунку позовних вимог не вірно визначений період заборгованості протягом якого нараховано пеню у відповідності з п. 7.3.3. договору.

Так, позивач нараховує пеню і за день коли товар був отриманий одержувачем - 22.10.2015 року.

Розрахунок позивача не може бути прийнятий колегією суддів з наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 251 ЦК України терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина 2 статті 252 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно з частиною 1 статті 255 ЦК України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

Відповідно до частини 3 статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відтак, пеня може бути нарахована лише за кожен повний день прострочення поставки.

Із системного аналізу наведених приписів чинного законодавства вбачається, що день фактичної поставки товару не включається до періоду часу, за який може здійснюватися стягнення пені.

У той же час із наданого заявником розрахунку пені вбачається, що суму заявлених до стягнення грошових коштів було обчислено позивачем з урахуванням дня, в який відбулася поставка товару, що суперечить нормам чинного законодавства.

Отже, зважаючи на викладене, колегією суддів здійснено перерахунок пені за період з 16.10.2016 року по 21.10.2015 року та встановлено, що позовні вимоги в про стягнення пені підлягають задоволенню в розмірі 3 122, 28.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, як встановлено статтею 34 ГПК України. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду встановила під час апеляційного провадження у справі, що висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні, зроблені з неповним з'ясування обставин, що мають значення для справи, а тому апеляційна скарга Міністерства оборони України підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню відповідно до статті 104 Господарського процесуального кодексу України.

Судові витрати за подання позовної заяви та розгляд апеляційної скарги на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення господарського суду міста Києва від 22.12.2016 року у справі №910/21440/16 задовольнити.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 22.12.2016 року у справі №910/21440/16 скасувати та прийняти нове рішення:

«1. Позовні вимоги Міністерства оборони України задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Пролог ЛТД" (01103, м. Київ, вул. Кіквідзе, 18-А, ) на користь Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 6, ) - 3 122 (три тисячі сто двадцять дві гривні) 28 копійок пені та 1 181 (одну тисячу сто вісімдесят одну гривень) 15 копійок судового збору за подання позовної заяви."

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Пролог ЛТД" (01103, м. Київ, вул. Кіквідзе, 18-А, ) на користь Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 6, ) 1 515 (одну тисячу п`ятсот п`ятнадцять гривень) 80 копійок судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Видачу наказів доручити господарському суду міста Києва.

5. Справу №910/21440/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді А.О. Мальченко

М.Г. Чорногуз