ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2017 р.Справа № 922/264/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Суслової В.В.

при секретарі судового засідання Помпі К.І.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Будіндустрія", м. Чернігів
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДАКС Компані", м.Харків
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, довіреність від 03.03.2016 року;

відповідача - ОСОБА_2, довіреність від 16.02.2017 року;

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Будіндустрія" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДАКС Компані", в якому просить стягнути з відповідача 252481,97 боргу, 1419,43 грн. інфляційних втрат, 18391,17 грн. пені, 3251,14 грн. 3% річних. Судовий збір позивач також просить покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 17 січня 2017 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 16 травня 2016 року об 12:30 год.

13 лютого 2017 року від позивача до канцелярії суду із супровідним листом за вх. № 4924 надійшли додаткові документи, які долучені судом до матеріалів справи.

В призначеному судовому засіданні 16 лютого 2017 року були присутні представник позивача та відповідача.

Представник позивача надав заяву про зміну предмету позову, відповідно до якої змінює предмет позову до розгляду справи по суті та просить стягнути з відповідача 242481,97 грн. заборгованості. Судові витрати також просить покласти на відповідача.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Враховуючи вказане, суд приймає заяву позивача про зміну предмету позову та продовжує розгляд справи з її урахуванням.

Представник позивача наполягає на задоволенні позову.

Представник відповідача визнає існування заборгованості у розмірі 242481,97 грн., проте просить розстрочити суд виконання рішення за графіком вказаним у заяві про розстрочку виконання рішення суду за вх. № 5447.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши представників сторін, судом встановлено наступне.

01 квітня 2015 року між Публічним акціонерним товариством "Будіндустрія" (позивачем, постачальником) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДАКС Компані" (відповідачем, покупцем) був укладений договір № 00479.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Статтею 265 Господарського кодексу України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник, зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки другій стороні - покупцеві, товар, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму. Договір укладається на розсуд сторін.

Відповідно до п. 1.1. Договору, постачальник зобов'язується в порядку та на умовах, визначеним цим договором, виготовити та /або передати покупцю товар (бетони, будівельні розчини, фігурні елементи мостіння, залізобетонні вироби та інші будівельні матеріали), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар в порядку і на умовах, визначених цим договором.

Згідно з п. 2.1. договору, кількість та асортимент товару, що підлягає виготовленню та передачі визначаються за домовленістю сторін та відображається в рахунках, накладних.

На підставі домовленості сторін, між останніми наприкінці серпня 2016 року було визначено кількість (104 штуки) та асортимент товару (С110.35-8), що підлягає виготовленню та передачі з подальшим відображенням у сформованому та виставленому позивачем відповідачу рахунку № 10816 від 31.08.2016 року на загальну суму 534719,33 грн.

Відповідно до п. 5.4. Договору, оплата товару здійснюється на підставі Договору та/або рахунків, виставлених позивачем.

21 вересня 2016 року платіжним дорученням № 1392 відповідач перерахував позивачу в якості попередньої оплати 100000,00 грн. за товар згідно рахунку № 1016 від 31.08.2016 року та одночасно висловив пропозицію щодо зарахування в якості попередньої оплати товару по зазначеному рахунку залишку коштів в розмірі 2237,36 грн. від оплати раніше отриманого іншого товару.

Згідно з п. 4.8. Договору, передача товару здійснюється за накладною, в якій вказується найменування, кількість, узгоджена ціна та загальна сума товару.

На підставі накладної № 10816 від 05.10.2016 року відповідач отримав від позивача товар, а саме - С110.35-8 (палі) в кількості 104 штуки на загальну сум 534719,33 грн.

11 жовтня 2016 року відповідач сплатив позивачу за отриманий товар 50000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1600.

В листопаді 2016 року позивачем було надано відповідачу для розгляду та підписання в двох примірниках Акт звірки взаєморозрахунків, складений за період з 05.10.2016 року по 01.11.2016 року, відповідно до якого станом на 01.11.2016 року борг відповідача за отриманий від позивача товар по накладній № 10816 від 05.10.2016 року становив 382481,97 грн.

15 листопада 2016 року відповідач сплатив позивачу 100000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1832 .

21 листопада 2016 року відповідач сплатив позивачу 30000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1881.

Таким чином, з вище вказаного вбачається, що за отриманий 05.10.2016 року по накладній № 10816 товар на суму 534719,33 грн., відповідач сплатив лише частково на суму 282237,36 грн., внаслідок чого у відповідача залишилась несплаченою заборгованість у розмірі 252481,97 грн.

21 грудня 2016 року позивач направив на адресу відповідача лист № 1941 з вимогою про сплату суми боргу, який був отриманий відповідачем 27.12.2016 року.

Враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов'язання з оплати отриманого товару в повному обсязі так і не виконав, а в результаті проведених між сторонами переговорів питання щодо добровільної сплати існуючої заборгованості остаточно не було вирішено, позивач був змушений звернутись з відповідним позовом до суду.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобовязання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193 ГК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що позивач свої зобов'язання за Договором №00479 від 01.04.2015 року виконав в повному обсязі та поставив відповідачу товар на загальну суму 534719,33 грн. Вказане підтверджується накладною № 10816 від 05.10.2016 року.

Однак, в порушення умов Договору, відповідач свої зобов'язання щодо своєчасної оплати вартості товару не виконав, сплативши лише суму у розмірі 282237,36 грн. Сума заборгованості у розмірі 252481,97 грн. залишилась відповідачем не сплаченою.

Заборгованість у розмірі 252481,97 грн. визнана відповідачем у судовому засіданні.

Враховуючи вищевказані обставини і той факт, що відповідачем визнані позовні вимоги, а позивачем надані належні докази в підтвердження існування заборгованості за поставлений товар в розмірі 252481,97 грн., суд вважає, що позовні вимоги є правомірними, обґрунтованими, доведеними матеріалами справи і такими, що підлягають задоволенню.

Разом з цим, відповідач звернувся до суду з клопотанням в якому просить розстрочити виконання рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи та клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення, зазначає наступне.

Відповідно до п. 6 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

При цьому, Господарський процесуальний кодекс не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 43 ГПК, та за наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його виконання , господарський суд має право: відстрочити виконання рішення, ухвали, постанови; розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови; змінити спосіб виконання рішення, ухвали, постанови; змінити порядок виконання рішення, ухвали, постанови.

Відповідно до п. 7.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду від 17.10.2012р. № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

В своєму клопотанні відповідач зазначає, що на теперішній час стягнення з відповідача всієї суми заборгованості може призвести до великих негативних наслідків для підприємства та його співробітників, що може полягати в неможливості своєчасного своєчасно розрахуватися по виплатам заробітної платні, оплаті податків, тощо.

Приймаючи до уваги вказане, відповідач просить надати розстрочку виконання рішення за наступним графіком: 82805,63 грн. у строк до 31.03.2017 року, 82000,00 грн. у строк до 30.04.2017 року, 82000,00 грн. у строк до 31.05.2017 року.

За наявних домовленостей сторін у справі та у зв'язку з наявністю у відповідача, позивач не заперечує проти розстрочки виконання рішення з розстроченням та виплатою заборгованості та судового збору трьома частинами з кінцевим погашенням всієї суми в строк до 31.05.2017 року..

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач довів суду факт наявності виняткових обставини, які ускладнюють чи роблять неможливим виконання прийнятого рішення. На підставі вказаного, суд задовольняє клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення за графіком платежів зазначених у поданому до суду клопотанні.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 173, 193, ГК України, ст. ст. 6, 509, 525, 526, 530, 626, 627 ЦК України, ст. ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 69, 75, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Задовольнити заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Дакс Компані" про розстрочку виконання рішення.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДАКС КОМПАНІ" (61017, м. Харків, вул. Пащенківська, буд. 11, ) на користь Публічного акціонерного товариства Будіндустрія" (14001, м. Чернігів, вул. індустріальна, 11, ) 252481,97 грн. боргу, 4323,66 грн.

Розстрочити строк виконання рішення наступним чином: 82805,63 грн. у строк до 31.03.2017 року, 82000,00 грн. у строк до 30.04.2017 року, 82000,00 грн. у строк до 31.05.2017 року.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 21.02.2017 р.

Суддя ОСОБА_3

справа № 922/264/17