ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2017 Справа № 912/3779/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів головуючого судді Паруснікова (доповідач),

суддів: Верхогляд Т.А., Коваль Л.А.

при секретарі судового засідання: Саланжій Т.Ю.

від представників сторін:

від позивача: у судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином;

від відповідача: ОСОБА_1, представник за довіреністю № 22 від 10.01.2017; ОСОБА_2, представник за довіреністю № 145 від 14.02.2017

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.11.2016 по справі № 912/3779/16 (суддя Шевчук О.Б.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до Комунального підприємства «Теплокомуненерго» Олександрійської міської ради, м. Олександрія, Кіровоградської області

про стягнення 558205,01 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 15.11.2016 по даній справі позов задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь позивача 167087,25 грн. пені, 203534,37 грн. інфляційних втрат, 20496,14 грн. 3 % річних, а також 8373,08 грн. судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивоване наявністю заборгованості відповідача перед позивачем за поставку природного газу, що є підставою для нарахування пені (п. 7.2. договору), 3 % річних та інфляційних збитків за порушення строків оплати за прийнятий природний газ у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Крім того, судовим рішенням з посиланням на ст. 83 ГПК України, ст. 233 ГК України, зменшено розмір пені, яка заявлена до стягнення до 50 % з 334174,50 грн. до 167087,25 грн.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду позивач (апелянт) звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду в частині зменшення розміру пені на 167087,25 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, за яким стягнути з Комунального підприємства «Теплокомуненерго» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 167087,25 грн. пені, в стягненні якої було відмовлено місцевим господарським судом.

Апеляційна скарга мотивована порушенням норм матеріального права, зокрема ст. 233 Господарського кодексу України, ст. ст. 549-552 ЦК України та процесуального права, зокрема ст. ст. 4-2, 43, 83, 84 ГПК України, без дослідження усіх істотних обставин справи.

Апеляційні вимоги скаржника фактично зводяться до того, що при винесенні рішення про зменшення розміру пені судом не враховано майновий стан та інші інтереси сторін та не надано належної правової оцінки доказам, наданих сторонами в обґрунтування своїх позицій, щодо наявності чи відсутності збитків, що на думку апелянта є порушенням ст. 233 ГК, ст. 83 ГПК та 551 ЦК України.

08.12.2016 ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу прийнято до розгляду в судову засіданні на 27.12.2016.

27.12.2016 у судовому засіданні оголошено перерву до 18.01.2017.

18.01.2017 на адресу Дніпропетровського апеляційного господарського суду відповідачем предявлено відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ПАТ «НАК «Нафтогаз» та залишити рішення господарського суду Кіровоградської області від 03.11.2016 по справі № 912/3782/16.

18.01.2017 у судовому засіданні оголошено перерву до 15.02.2017.

15.02.2017 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а скаргу без задоволення, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.12.2014 між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (продавець) та КП «Теплокомуненерго» Олександрійської міської ради (покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 2453/15-КП-18 (далі - договір), за умовами якого продавець зобов'язався передати у власність покупця у 2015 році природний газ, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ (далі - газ), в обсязі і на умовах цього договору.

Відповідно до п. 3.4. договору, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язався надавати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язався повертати покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Ціна газу узгоджена між сторонами в розділі 5 договору, де визначено, що ціна за 1000 куб. м природного газу становить 5900,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом. До сплати за 1000 куб. м - 6384,70 грн., крім того ПДВ - 20% - 1276,94 грн., всього з ПДВ - 7661,64 грн. Загальна вартість договору складається із сум вартості місячних поставок газу.

Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу (п. 6.1. договору).

Строк дії Договору встановлено з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року в частині поставки газу, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (розділ 11 договору).

Зазначені вище та інші умови договору узгоджені між сторонами шляхом підписання договору представниками продавця і покупця, які скріплено печатками обох сторін договору.

Крім того, між сторонами укладено наступні додаткові угоди: № 1 від 10.02.2015; № 2 від 10.03.2015; № 3 від 15.04.2015; № 4 від 15.05.2015; № 5 від 05.06.2015; № 6 від 20.07.2015; № 7 від 15.10.2015; № 8 від 22.10.2015; № 9 від 02.11.2015, в яких, зокрема, сторони вносили зміни до договору в частині вартості природного газу та порядку розрахунків (а. с. 15-23).

На виконання умов договору позивач поставив протягом січня-грудня 2015, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 3371120,12 грн., що підтверджуються актами приймання-передачі природного газу, наявними в матеріалах справи (а. с. 24-30).

Відповідач зобов'язання за договором виконав, але з простроченням строків, передбачених умовами договору купівлі-продажу. Вказаний факт сторонами не заперечувався.

Внаслідок неналежного виконання прийнятих на себе зобовязань щодо своєчасної оплати, у відповідача виникла заборгованість, що стало підставою для звернення позивача до господарського суду з відповідним позовом про стягнення з відповідача 334174,50 грн. пені, 203534,37 грн. інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 20496,14 грн. за порушення грошового зобовязання.

Статтею 193 ГК України визначено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В розумінні ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних входять до складу грошового зобовязання.

Втрати внаслідок інфляційних процесів необхідно розцінювати як суму знецінення грошових коштів за прострочення грошового зобовязання за певний період і вони є невідємною складовою суми основного боргу.

В силу п. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобовязання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках вiд суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Пунктом 7.2. договору передбачено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. цього договору він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

За розрахунками позивача ним здійснено нарахування:

- за зобов'язаннями січня 2015 86276,66 грн. інфляційних втрат, 1800,58 грн. 3% річних, 29081,30 грн. пені;

- за зобов'язаннями лютого 2015 89172,23 грн. інфляційних втрат, 2862,08 грн. 3% річних, 57242,03 грн. пені;

- за зобов'язаннями березня 2015 18792,58 грн. інфляційних втрат, 9011,27 грн. 3% річних, 146054,28 грн. пені;

- за зобов'язаннями квітня 2015 3235,17 грн. інфляційних втрат, 2570,51 грн. 3% річних, 39438,58 грн. пені;

- за зобов'язаннями жовтня 2015 2482,52 грн. інфляційних втрат, 872,73 грн. 3% річних, 12799,99 грн. пені;

- за зобов'язаннями листопада 2015 3575,21 грн. інфляційних втрат, 1419,74 грн. 3% річних, 20823,03 грн. пені;

- за зобов'язаннями грудня 2015 1959,23 грн. 3% річних, 28735,29 грн. пені.

Здійснений позивачем розрахунки інфляційних втрат на суму 203534,37 грн., 3% річних на суму 20496,14 грн., пені на суму 334174,50 грн. відповідає обставинам справи, умовам договору та приписам діючого законодавства, є обґрунтованими і підлягають стягненню з відповідача.

Відповідач погодився з обґрунтованими розрахунками позивача та визнав позов в повному обсязі.

В той же час, згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з п. 3 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшити у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Статтями 233 ГК України та 551 ЦК України передбачено, що не лише майнові інтереси сторін є визначальними критеріями для зменшення розміру неустойки.

Відповідно до 3.17.4. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18, вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання (п. 3 ст. 83 ГПК), господарський суд повинен обєктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобовязання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобовязання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобовязання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобовязання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Відтак, законодавством передбачена можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені). Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозвязку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме ч. 3 ст. 551 ЦК України і ст. 223 ГК України.

При зменшенні суми належної до стягнення пені, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України, на 50 % місцевим господарським судом враховано ступінь виконання відповідачем зобовязань за договором, причини несвоєчасного виконання, значимість підприємства відповідача для населення (відповідач є єдиним спеціалізованим підприємством по транспортуванню та очищенню води в Кіровоградській області), а також досліджено звіт про фінансові результати підприємства відповідача (звіт про сукупний дохід) за 9 місяців, баланс (звіт про фінансовий стан) станом на 30.09.2016 та довідку про заборгованість за податковими зобов'язаннями, відповідно до якої заборгованість по податках станом на 01.10.2016 становить 28617000,00 грн. (а. с. 77-79).

Місцевим господарським судом також враховано доводи відповідача про 100% виконання зобов'язання КП «Теплокомуненерго», добросовісну поведінку відповідача, фінансову залежність від субвенції з державного бюджету, а також те, що вказані обставини призвели до виникнення заборгованості у відповідача та неможливості своєчасно розрахуватися за спожиту електроенергію.

Відповідно до укладеного між сторонами договору (п. 1.2.) поставлений відповідачеві природний газ призначений виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими субєктами господарювання (крім бюджетних).

Крім того, відповідач є виконавцем послуг з централізованого теплопостачання в житловому фонді комунальної власності територіальної громади м ОСОБА_1. Фінансування відповідача здійснюється за рахунок платежів від надання послуг населенню, підприємствам, установам та організаціям, а також за рахунок бюджетних коштів. Діючі тарифи не підвищуються, а різниця в тарифах відповідачу не виплачується. Тривалий час підприємство знаходиться у тяжкому фінансовому стані, викликаному зокрема неплатежами різних категорій споживачів за спожиту теплову енергію. Станом на 01.10.2016 загальна сума заборгованості за теплову енергію складає: 20392,5 тис. грн., у тому числі заборгованість населення 13523,6 тис. грн.., бюджетних установ 6582,6 тис. грн., госпрозрахункових підприємств 286,3 тис. грн., сума непокритих збитків по підприємству становить 28617 тис. грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» реалізація природного газу для задоволення потреб населення здійснюється гарантованими постачальниками за роздрібними цінами, встановленими національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики.

Чинним законодавством не надано право відповідачу нараховувати та стягувати пеню за несвоєчасну оплату наданих послуг з населення.

При цьому, позивачем в суді першої інстанції не надано жодних належних у розумінні статей 32, 34, 36 ГПК України доказів на підтвердження викладених доводів щодо понесення збитків/втрат в результаті несвоєчасної оплати відповідачем вартості поставленого природного газу.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом надано правильну юридичну оцінку обставинам справи у вирішенні питання щодо зменшення розміру нарахованої до стягнення пені та правомірно прийнято до уваги обставини винятковості даного випадку і зменшено розмір пені від належної до стягнення суми на 50 %.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України (постанови: від 15.06.2015 по справі № 904/8963/14, від 29.07.2015 № 917/1692/13, від 22.07.2015 № 908/65/15-г, від 27.07.2015 № 911/163/15 та від 02.07.2015 № 914/248/15).

Таким чином, доводи апелянта про порушення та неправильне застосування місцевим господарським судом норм чинного законодавства, а саме: ч. 3 ст. 551, ЦК, ст. 233 ГК та п. 3 ст. 83 ГПК України та прийняття неправомірного рішення в частині зменшення розміру заявленої позивачем до стягнення з відповідача пені на 50 % з 334174,50 грн. до 167087,25 грн., колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на вищезазначене.

Судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Дніпропетровської області прийняте без порушення норм матеріального та процесуального права, а тому воно не підлягає зміні або скасуванню.

На підставі вищезазначеного, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Кіровоградської області від 15.11.2016 по справі № 912/3779/16 без змін.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 15.11.2016 по справі № 912/3779/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд.

Повний текст постанови підписано 20.02.2017.

Головуючий суддя Ю.Б. Парусніков

Судді: Т.А. Верхогляд

ОСОБА_3